Ухвала
іменем України
 
18 жовтня 2021 року
м. Київ
справа № 390/1469/20
провадження № 51-4900ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 26 серпня 2021 року.
Встановлені обставини
За вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16 червня 2021 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено до покарання у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 185 КК – на строк 2 роки, за ч. 3 ст. 185 цього Кодексу (по епізоду від 24 вересня 2020 року) – на строк 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області
від 29 вересня 2020 року призначено  ОСОБА_5  покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Крім того, ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за ч. 3 ст. 185 КК (по епізоду від 2 квітня 2021 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком невідбутої частини покарання за вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29 вересня 2020 року, ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк
4 роки 6 місяців.
Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 26 серпня 2021 року залишив без задоволення апеляційну скаргу захисника та задовольнив апеляційну скаргу прокурора. Змінив вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16 червня 2021 року відносно ОСОБА_4 у частині призначеного покарання. 
Постановив вважати ОСОБА_4 засудженим:
- за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання за даним вироком більш суворим покаранням призначеним вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29 вересня 2020 року визначив ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком невідбутої частини покарання за вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29 вересня 2020 року, визначив ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
У решті вирок суду залишив без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить змінити ухвалу суду апеляційної інстанції і перекваліфікувати його дії з ч. 3 на ч. 2 ст. 185 КК.
Мотиви Верховного Суду
Положеннями ст. 427 КПК встановлено вимоги до касаційної скарги.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права,
а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено
в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того
чи іншого доказу.
Однак, усупереч наведеним положенням закону, засуджений у касаційній скарзі
не навів обґрунтування незаконності ухвали, як він мав зробити відповідно до
ст. 413 КПК, не зазначив, які конкретно положення закону порушено апеляційним судом, у чому конкретно полягають ці порушення, як вони вплинули на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали і чому їх слід відносити до підстав для зміни касаційним судом цього судового рішення з огляду на положення статей 370, 404 і 419 КПК, а також статей 50, 65, 70–72 і 185 КК у їх взаємозв`язку.
Засуджений у касаційній скарзі не зазначив, за яким із інкримінованих епізодів (від
24 вересня 2020 року чи від 2 квітня 2021 року) не погоджується з кваліфікацією його дій за ч. 3 ст. 185 КК та не обгрунтував, чому так вважає.
Також засуджений не вмотивував, у чому виявилося неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, під час призначення йому покарання із застосуванням статей 70 і 71 КК.
Із касаційної скарги не вбачається, з покаранням за який із інкримінованих складів правопорушень не погоджується засуджений, а також, у чому полягає явна несправедливість такого покарання відповідно до ст. 414 КПК.
У касаційній скарзі відсутні конкретні доводи щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі захисника,з посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права.
Суд касаційної інстанції є судом права, який відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1
ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 26 серпня 2021 року і встановити строк для усунення недоліків — п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                     ОСОБА_3