Справа № 753/12714/21                                                     суддя в І-й інстанції Бондаренко М.С.
Провадження № 33/824/3822/2021                                   суддя в ІІ-й інстанції Фінагеєв В.О.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП 

КИЇВСЬКИЙ   АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД
                     
П О С Т А Н О В А
Іменем України
04 жовтня 2021 року                                                                                      м. Київ
 
Суддя Київського апеляційного суду Фінагеєв В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 15 липня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -
В С Т А Н О В И В:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 28 травня 2021 року серії ДПР18 № 047366 28 травня 2021 року о 01 год. 55 хв. у м. Київ по вул. Дяченка, 2  водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Daewoo Nexia», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 15 липня 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1  судовий збір за винесення постанови про накладення адміністративного стягнення у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 грн.
Ухвалюючи оскаржувану постанову, місцевий суд дійшов висновку про те, що у справі зібрано достатньо доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості, та які підтверджують вчинення ОСОБА_1  адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову місцевого суду через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. ОСОБА_1 також подав заяву, в якій просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду міста Києва від 15 липня 2021 року.
Обґрунтовуючи заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_1 зазначає, що він не був присутній під час проголошення постанови, а про факт її винесення дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень 22 липня 2021 року та отримав її 23 липня 2021 року. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1  зазначає, що приймаючи рішення про визнання його винним, місцевий суд протиправно не вказав докази, на яких ґрунтується висновок суду про вчинення адміністративного правопорушення, докази, які встановлюють та підтверджують вину у вчиненні адміністративного правопорушення. У матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в момент, коли прибули працівники поліції на місце, де стояла машина. Письмові пояснення свідків також відсутні у матеріалах справи. Відеодокази процесу керування транспортним засобом та зупинки його працівниками поліції також відсутні. Кваліфікуючою ознакою ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом під час його руху. ОСОБА_1 вказує на те, що ні безпосередньо перед затриманням його працівниками поліції, ні в момент затримання він не керував своїм транспортним засобом, оскільки він не рухався взагалі, а стояв припаркований, а тому ОСОБА_1 не зобов`язаний був проходити огляд на алкогольне сп`яніння.             
Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи ОСОБА_1  щодо поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду міста Києва від 15 липня 2021 року з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Судом встановлено, що розгляд справи відбувся за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. У матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи, призначений на 15 липня 2021 року.  
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 258 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Зазначених вимог закону місцевий суд не дотримався, розглянув справу у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,  копію постанови ОСОБА_1  не направив. Копія оскаржуваної постанови була отримана ОСОБА_1 23 липня 2021 року (а.с.18), тобто, за два дні до закінчення строку на апеляційне оскарження. 
За таких обставин, право особи на апеляційне оскарження судового рішення, про ухвалення якого вона не знала, має бути забезпечене шляхом поновлення пропущеного з поважних причин строку.
 Дослідивши матеріали провадження, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Цимбалюка С.В., суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.
Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.
Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 28 травня 2021 року ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що особа уповноважена на складання протоколу про адміністративне правопорушення, встановивши наявність усіх складових складу адміністративного правопорушення, зобов`язана скласти протокол, в якому в обов`язковому порядку має бути зазначені суть адміністративного правопорушення, тобто, дії особи, які відповідають диспозиції статті 130 КУпАП та утворюють об`єктивну сторону складу зазначеного правопорушення.
Оскільки у відповідності до приписів ст. 254 КУпАП складання протоколу про адміністративне правопорушення передбачено виключно у випадку його вчинення, уповноважена посадова особа на момент складання протоколу  повинна мати в своєму розпорядженні належні та допустимі докази, визначені ст. 251 КУпАП, які беззаперечно доводять вину особи у вчиненні правопорушення.
У матеріалах справи містяться письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у яких вказано, що ОСОБА_1 відмовився у встановленому Законом порядку пройти огляд для визначення стану сп`яніння  за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» на місці зупинки або у лікаря-нарколога в закладі охорони здоров`я. 
У пункті 1.10 Правил дорожнього руху зазначено, що водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. 
Разом з тим, заперечуючи проти висунутого обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 посилається на те, що він не керував транспортним засобом, а автомобіль стояв припаркований. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 не зобов`язаний був проходити огляд на алкогольне сп`яніння.
Зазначені заперечення ОСОБА_1 також висловлював працівнику поліції перед складенням протоколу про адміністративне правопорушення.
Так, з наявного у матеріалах справи відеозапису (відеофайл 20210528070404000016, 02:07:58) вбачається, що поліцейський визнав, що він не зупиняв водія за кермом. 
На запитання ОСОБА_1 «Вы меня остановили? Есть видеоподтверждение?» поліцейський відповів «Есть свидетели, которые вказуют, что ты управлял». 
Поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що свідки подзвонили на лінію 102 та передали орієнтир по транспортному засобу, що він керує. 
У той же час, в порушення вимог ст. 130, 251, 254, 256 КУпАП працівник поліції перед складанням протоколу про адміністративне правопорушення не  відібрав пояснень у свідків, на яких він посилався, як на таких, що бачили факт керування ОСОБА_1 автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, не долучив до справи  повідомлення зазначених свідків на номер 102.
 Письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджують лише відмову ОСОБА_1 від проходження огляду для визначення стану сп`яніння. Проте, такі пояснення не містять інформації про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений поліцейськими, після чого йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, від чого ОСОБА_1 відмовився.
Долучене до матеріалів справи відео також не містить підтверджень керування ОСОБА_1 транспортним засобом та зупинки його працівником поліції.
З метою всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи апеляційним судом під час розгляду справи   був допитаний свідок   ОСОБА_4 , яка пояснила суду, що знає ОСОБА_1 , як особу, що не має де проживати, яка займається підробітками на будівельних майданчиках. 28 травня 2021 року  біля 02-00 год. ночі вона знаходилась біля магазину по вул. Дяченка в м. Києві та  бачила, що в цей час автомобіль ОСОБА_1 стояв на обочині дороги. ОСОБА_1 сидів в ньому на водійському сидінні. Автомобіль не рухався. Після цього до автомобіля під`їхали працівники патрульної поліції і почали про щось розмовляти з ОСОБА_1 . Потім вона не стала за цим спостерігати і пішла додому.
Отже, з урахуванням відсутності у матеріалах справи будь-яких доказів керування ОСОБА_1 транспортним  засобом, послідовної позиції останнього щодо не керування автомобілем, яку він висловив ще до початку складення протоколу про адміністративне правопорушення, пояснень свідка ОСОБА_4 , яка підтвердила факт не керування  ОСОБА_1 транспортним засобом в момент, коли до нього під`їхали працівники поліції, апеляційний суд вважає, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом є недоведеним.
Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Оскільки, як на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення, так і на момент розгляду справи судом, матеріали справи не містили доказів керування ОСОБА_1 автомобілем, обов`язок пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння у відповідності до вимог  п. 2.5 правил дорожнього руху України у нього був відсутній, а, відтак, і вимоги поліцейського пройти такий огляд на приписах закону не ґрунтуються.
За таких обставин, відмова ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, за умови відсутності у нього такого обов`язку, не утворює об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У частині 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. 
Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.
У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.
Так, в рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд приходить висновку, що наявними у справі доказами не доведена наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому постанова місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 - закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 245, п.1 ч.1 ст. 247, ст. 280, 294 КУпАП, суд, -
 
 П О С Т А Н О В И В:
 
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду міста Києва від 15 липня 2021 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 15 липня 2021 року скасувати та прийняти постанову.
Провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити із підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

 
Суддя                                                                                                     В.О. Фінагеєв