УХВАЛА

05 жовтня 2021 року 
м. Київ
справа № 140/2085/21
адміністративне провадження № К/9901/33240/21 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Калашнікової О.В., 
перевіривши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 
на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року 
у справі №140/2085/21
за позовом ОСОБА_1 
до Управління Державної казначейської служби України у Маневицькому районі Волинської області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області 
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дій щодо відмови у поверненні незаконно утриманих з пенсії сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору;
- зобов`язати повернути з Державного бюджету України на його користь шляхом списання з відповідного рахунку Управління Державної казначейської служби України у Маневицькому районі Волинської області майнової шкоди у вигляді неотриманої пенсії, завданої Законом, що визнаний неконституційним.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року,   залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.
02 вересня 2021 року до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах подана зазначена касаційна скарга.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 вересня 2021 року вказану касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Стародуб О.П. (суддя-доповідач), Коваленко Н.В., Кравчук В.М.
Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2021 року задоволено заяви суддів Стародуба О.П., Коваленко Н.В., Кравчука В.М. про самовідвід.
Відведено суддів Стародуба О.П., Коваленко Н.В., Кравчука В.М. від розгляду справи №140/2085/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної казначейської служби України у Маневицькому районі Волинської області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи №140/2085/21 (номер провадження К/9901/33240/21) між суддями від 30 вересня 2021 року визначено склад колегії суддів, а саме: головуючий суддя - Калашнікова О.В., судді Білак М.В., Губська О.А.
Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що доводи касаційної скарги викладені у спосіб, який унеможливлює встановити по якій саме підставі оскаржується судові рішення в касаційному порядку.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
При цьому, варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
В касаційній скарзі зазначено, що підставою подання касаційної скарги є пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України. В обґрунтування вказаної підстави касаційного оскарження позивач зазначає, про незастосування судом апеляційної інстанції правового висновку Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі №6-237цс16. 
Однак, Суд звертає увагу, що в частині четвертій статті 328 КАС України мова йде лише про постанови Верховного Суду, отже обґрунтування підставою для касаційного оскарження судового рішення постановами Верховного Суду України не передбачено.
Також касаційна скарга містить посилання на ухвалу Верховного Суду про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду віл 20 лютого 2020 року у справі №808/1628/18.
Разом з тим, відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України у касаційній скарзі необхідно зазначити постанову Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Підставою касаційного оскарження судових рішень скаржник також визначає пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, зазначаючи, що в даній категорії справ, а саме щодо відмови Держави Україна в особі Головного Управління державної казначейської служби України у Волинській області у поверненні незаконно утриманих з пенсії сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору які стягувалися з позивача та інших осіб у зв`язку з прийняттям змін до підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 та деяких інших положень Податкового кодексу (ПК) України щодо оподаткування пенсій, які 27 лютого 2018 року Конституційний Суд України своїм рішенням №1-р/2018, визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), станом на день звернення до Верховного Суду, відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах/
Водночас, Верховний Суд звертає увагу скаржника на тому, що у постанові від 19 листопада 2018 року у справі №755/4893/18 (755/18431/15-а) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що згідно з резолютивною частиною Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2018 від 27 лютого 2018 року положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України визнані неконституційними, останні втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Із змісту наведеного слідує, що дія положень абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України втратила чинність з 27  лютого 2018 року, при цьому така не має зворотної сили. Тому, Рішення Конституційного Суду №1-р/2018 не може бути застосовано до правовідносин з приводу виплати пенсії позивачеві, що виникли до 27 лютого 2018 року, а саме в період з липня 2014 року.
Крім того, 05 грудня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду розглянув справу № 453/686/15-а за позовом фізичної особи до Управління Пенсійного фонду в Сколівському районі Львівської області, Управління Державної казначейської служби у Сколівському районі Львівської області про визнання неправомірними дій суб`єкта владних повноважень при виплаті пенсії за вислугу років та зобов`язання вчинити певні дії.
У цій справі позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що при нарахуванні та виплаті пенсії управління Пенсійного фонду у Сколівському районі Львівської області з 01 січня 2015 року утримало з належної до виплати суми податок на доходи фізичних осіб у розмірі 15 % та військовий збір у розмірі 1,5 %. Уважає, що такі дії відповідача обмежують його право на отримання пенсії у розмірі, в якому вона була призначена, і є неправомірними.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що оскільки положення Податкового кодексу України в частині оподаткування пенсій набрали чинності з 01  січня 2015 року і не визнані такими, що не відповідають Конституції України, то управління Пенсійного фонду в Сколівському районі Львівської області, оподатковуючи частину пенсії позивача, яка перевищує три розміри мінімальної заробітної плати, діяло відповідно до чинного законодавства, у зв`язку із чим його дії не можуть бути визнані судом протиправними.
Верховний Суд, переглядаючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі №  453/686/15-а, дійшов висновку про те, що положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким запроваджено оподаткування пенсій певних категорій (груп) пенсіонерів, суперечить статті 46 Конституції України. Водночас, з резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2018 від 27 лютого 2018 року вбачається, що положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України визнане неконституційним і втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, тобто з 27 лютого 2018 року.
Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погодився із висновком судів першої та апеляційної інстанцій у справі №  453/686/15-а
Відтак, зазначене свідчить, що скаржник просить сформувати висновок щодо застосування норм права по правовідносинам, стосовно який вже наявний висновок Верховного Суду.
Інших підстав касаційного оскарження судових рішень суду першої і апеляційної інстанцій з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України, скаржником не було зазначено.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей  328,  330,  332,  359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року у справі №140/2085/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної казначейської служби України у Маневицькому районі Волинської області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - повернути особі, яка її подала.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному   статтею 251 КАС України.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя	О.В. Калашнікова