Головуючий суду 1 інстанції - 
Логвиненко Т.Г.   
                             Доповідач - Луганська В.М. 

Справа № 417/172/20
Провадження № 22-ц/810/431/21

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року                                                 м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Луганської В.М.
суддів: Карташова О.Ю., Коновалової В.А.
за участю секретаря – Залюшного О.Г.
позивач- Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії – Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк»,
відповідачі –  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьк
апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» 
на рішення Марківського районного суду Луганської області від 16 березня 2021 року, ухвалене судом у складі судді Логвиненка Т.Г.,
у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит,
в с т а н о в и в :
У лютому 2020 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії – Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі АТ «Ощадбанк») звернулось із позовними вимогами до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення солідарно заборгованості за договором про іпотечний кредит.
Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про іпотечний кредит № 925 від 15 листопада 2007 року, відповідно до п. п. 1.1., 1.2 якого банк зобов`язався надати позичальнику на умовах договору грошові кошти в сумі 149 600,00 грн, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 15,2 % річних.
Кредит надавався на 20 років з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 15 листопада 2027 року на придбання житла.
У якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором було укладено договір поруки № 925 від 15 листопада 2007 року з ОСОБА_2 , згідно якого поручитель відповідає по зобов`язаннях за Кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними перед кредитором до тих пір, поки всі зобов`язання по кредитному договору не будуть виконані повністю.
Починаючи з 2014 року ОСОБА_1 почала порушувати умови кредитного договору, у зв`язку з чим, станом на 05 грудня 2019 року заборгованість за кредитом не погашена.
Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 07 вересня 2016 року у справі № 417/2554/16-ц стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за договором про іпотечний кредит № 925 від 15.11.2007 року станом на 13 липня 2016 року в розмірі 172 343,04 грн, проценти по кредиту розраховані за період по 12 липня 2016 року. Рішення суду набрало законної сили 15 листопада 2016 року.
Відповідно до розрахунку, з урахуванням заочного рішення Марківського районного суду Луганської області від 07 вересня 2016 року у справі № 417/2554/16-ц про стягнення заборгованості з відповідачів та періоду нарахування, починаючи з 13.07.2016 року, заборгованість за договором про іпотечний кредит № 925 від 15.11.2007 року складає 54 887,71 грн.
Позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за договором про іпотечний кредит № 925 від 15.11.2007 року в сумі 54887, 71 грн, складається в тому числі:
прострочені проценти за користування Кредитом за період з 02 серпня 2016 року по 03 грудня 2019 року – 31 399,67 грн; три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01 червня 2017 року по 04 грудня 2019 року– 529,93 грн; три проценти річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 13 липня 2016 року по 04 грудня 2019 року – 4 447,70 грн; інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом за період з червня 2017 року по жовтень 2019 року– 1 075,84 грн; інфляційні втрати за прострочення процентів за користування Кредитом за період з липня 2016 року по жовтень 2019 року – 17 434,57 грн. 

Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 16 березня 2021 року позовні вимоги АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит задоволено частково. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 925 від 15.11.2007 року в сумі 13 019,28 грн, яка станом на 05.12.2019 року складається з: 
інфляційні втрати банку за прострочення сплати процентів за користування Кредитом за період з липня 2016 року по жовтень 2019 року в сумі 10 701,63 грн;
три проценти річних за прострочення сплати процентів за користування Кредитом за період з 13 липня 2016 року по 04 грудня 2019 року в сумі 2 317,65 грн.
Стягнуто з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 249,19 грн з кожного.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, АТ «Ощадбанк» звернулося до Луганського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати частково рішення Марківського районного суду Луганської області від 16 березня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за простроченими процентами по кредиту за період з 02 серпня 2016 року по 03 грудня 2019 року в сумі 31 399, 67 грн, 3% річних прострочених процентах за період з 13 липня 2016 по 04 грудня 2019 в сумі 2130, 05 грн, інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом за період з липня 2016 року по жовтень 2019 року в сумі 6732, 94 грн, 3% річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01 червня 2017 року по 04 грудня 2019 року в сумі 529, 93 грн, інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом за період з червня 2017 року по жовтень 2019 року в сумі 1075, 84 грн. Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги позивача частині стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за простроченими процентами по кредиту за період з 02 серпня 2016 року по 03 грудня 2019 року в сумі 31 399, 67 грн, 3% річних по прострочених процентах за період з 13 липня 2016 року по 04 грудня 2019 року в сумі 2130, 05 грн, інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом за період з липня 2016 року по жовтень 2019 року в сумі 6732, 94 грн, 3% річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01 червня 2017 року по 04 грудня 2019 року в сумі 529, 93 грн, інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом за період з червня 2017 року по жовтень 2019 року в сумі 1075, 84 грн задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі та неправильно встановлені дійсні обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів по справі, зокрема, договору про іпотечний кредит № 925 від 15 листопада 2007 року та договору поруки № 925 від 15 листопада 2007 року, оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що між банком та позичальником ОСОБА_1 був укладений договір про іпотечний кредит № 925 від 15 листопада 2007 року та договір поруки № 925 від 15 листопада 2007 року з ОСОБА_2 . Під час ухвалення рішення, судом першої інстанції не враховані норми матеріального права – ст. ст. 6, 259, 553-554, 559, 598, 599-601, 604-609, 625, 626, 627, 629, 1048 ЦК України. Позивач вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 02 серпня 2016 року по 03 грудня 2019 року є обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи, оскільки між сторонами існують договірні відносини, тому відповідно до умов кредитного договору, позичальнику щомісячно нараховувалися проценти за користування кредитом, а сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку.
Суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку про відмову у задоволенні 3 % річних по прострочених процентах за період з 13 липня 2016 року по 04 грудня 2019 року в сумі 2 130,05 грн та інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом за період з липня 2016 року по жовтень 2019 року в сумі 6 732,94 грн, оскільки невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за увесь час прострочення. 
Суд першої інстанції не перевірив повністю доводи позивача, не дослідив докази, які були надані банком та не врахував усі обставини по справі.

У судове засідання представник АТ «Ощадбанк» не з`явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнали, вважають, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги. 

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 , апеляційну скаргу не визнав.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без представника скаржника, який повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Згідно апеляційної скарги позивачем рішення суду оскаржується в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за простроченими процентами по кредиту за період з 02 серпня 2016 року по 03 грудня 2019 року в сумі 31 399,67 грн, 3 % річних по прострочених процентах за період з 13 липня 2016 року по 04 грудня 2019 року в сумі 2 130,05 грн, інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом за період з липня 2016 року по жовтень 2019 року в сумі 6 732,94 грн, 3 % річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01 червня 2017 року по 04 грудня 2019 року в сумі 529,93 грн, інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом за період з червня 2017 року по жовтень 2019 року в сумі 1 075,84 грн.
Рішення суду в частині стягнення на користь АТ «Ощадбанк» з відповідачів інфляційних втрат банку за прострочення сплати процентів за користування Кредитом за період з липня 2016 року по жовтень 2019 року в сумі 10 701,63 грн та 3% річних за прострочення сплати процентів за користування Кредитом за період з 13 липня 2016 року по 04 грудня 2019 року в сумі 2 317,65 грн, а разом 13 019,28 грн, не оскаржується учасниками справи, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в оскаржуваній частині. 

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, позбавляє кредитора права на нарахування процентів за кредитним договором. Після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення, змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.
Суд дійшов висновку, що у зв`язку з наявністю у позичальника ОСОБА_1 заборгованості за договором про іпотечне кредитування, позивач у вересні 2016 року, відповідно до умов договору про іпотечний кредит та положень частини другої статті 1050 ЦК України, використав право вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, а тому після зміни банком строку кредитування, у зв`язку з чим настав строк повного погашення кредиту позичальником, банк не мав правових підстав для нарахування боржнику процентів за користування кредитом на умовах договору про іпотечний кредит, тому позовні вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом за період з 02.08.2016 по 03.12.2019 в сумі 31399,67 грн, трьох процентів річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01.06. 2017 року по 04.12.201 року в сумі 529,93 грн, інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом за період з червня 2017 року по жовтень 2021 року в сумі 1075,84 грн, не підлягають задоволенню у зв`язку з їх безпідставністю.
Задовольняючи частково вимоги позивача про стягнення з відповідачів інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом за період з липня 2016 по жовтень 2019 в сумі 17434,57 грн, а також три проценти річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 13.07.2016 по 04.12.2019 в сумі 4447,70, суд виходив з того, що оскільки рішенням Марківського районного суду Луганської області від 07 вересня 2016 року, не виконане, то банк має право на отримання компенсаційних виплат, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 925 від 15.11.2007 року про видачу відповідачеві 149 600,00 гривень, на 20 років з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 15.11.2027 року на придбання житла зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15,2% річних.
В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором було укладено договір поруки № 925 від 15.11.2007 з ОСОБА_2 .
Згідно п. п. 3.1., 3.2. договору поруки поручитель відповідає по зобов`язаннях за кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і Боржник. Солідарні боржники запишаються зобов`язаними перед Кредитором до тих пір, поки всі зобов`язання по кредитному договору не будуть виконані повністю.
Частинами 4, 5 ст. 82 ЦПК передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, про те можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Заочним рішенням Марківського районного суду Луганської області від 07.09.2016 року у справі № 417/2554/16-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за договором про іпотечний кредит № 925 від 15.11.2007 року станом на 13.07.2016 року в розмірі 172 343,04 грн, яка складається: борг по кредиту строковий з 15.11.2007 року по 12.07.2016 року в розмірі 125416, 30 грн; сума несплачених строкових відсотків по кредиту з 01.07.2016 року по 12.07.2016 року в розмірі 635, 44 грн; сума несплачених прострочених відсотків по кредиту з 01.08.2014 року по 12.07.2016 року в розмірі 37304, 02 грн; сума втрат від інфляції по прострочених відсотках з 01.08.2014 року по 30.06.2016 року в розмірі 7875, 13 грн; сума 3% річних по простроченому основному боргу з 29.02.2008 року по 01.03.2008 року в розмірі 0,05 грн; сума 3 % річних по прострочених відсотках з 01.08.2014 року по 12.07.2016 року в розмірі 1091, 44 грн; пеня по прострочених відсотках з 01.04.2014 року по 13.04.2014 року в розмірі 20, 66 грн.
Вказане рішення суду першої інстанції, не виконане та заборгованість за договором про іпотечне кредитування від 15 листопада 2007 року відповідачами не сплачена.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом встановлено, що АТ «Ощадбанк» використало право вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилась несплаченої, а також процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, звернувшись у вересні 2016 року до суду із позовом про примусове солідарне стягнення цих коштів у судовому порядку із боржника та поручителя.
Отже, такими діями позивач на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, позбавляє кредитора права на нарахування процентів та пені за кредитним договором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).
Таким чином, після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення, змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив, що у зв`язку з наявністю у позичальника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, АТ «Ощадбанк» звернувшись в 2016 році, відповідно до умов кредитного договору та положень частини другої статті 1050 ЦК України, використало право вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, а тому законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що після зміни банком строку кредитування, у зв`язку з чим настав строк повного погашення кредиту позичальником, банк не мав правових підстав для нарахування ОСОБА_1 процентів за користування кредитом на умовах кредитного договору, тому сума нарахованих банком процентів за користування кредитом за період з 02 серпня 2016 року по 03 грудня 2019 року в розмірі 31 399, 67 грн, 3 % річних по прострочених процентах за вказаний період не підлягає стягненню.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку є не обґрунтованими, оскільки після спливу строку кредитування, у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів.
Щодо визначення суми заборгованості трьох процентів річних за прострочення сплати кредиту, інфляційних витрат за прострочення сплати кредиту, інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом, то колегія суддів, виходить з наступного. 
В статті 89 ЦПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Проте, судом першої інстанції не виконані вимоги статті 89 ЦПК України, в повній мірі не з`ясовані всі обставини справи, на які посилався позивач в позовній заяві, та не у повній мірі досліджені зібрані у справі докази та відповідно не надана належна правова оцінка таким доказам.
Звертаючись до суду із позовом позивач зазначав, що заборгованість за кредитним договором з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за договором про іпотечний кредит № 925 від 15.11.2007 року в сумі 54887, 71 грн складається в тому числі: три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01 червня 2017 року по 04 грудня 2019 року– 529,93 грн; інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом за період з червня 2017 року по жовтень 2019 року– 1 075,84 грн; інфляційні втрати за прострочення процентів за користування Кредитом за період з липня 2016 року по жовтень 2019 року – 17 434,57 грн. 
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати і три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Оскільки заочне рішення Марківського районного суду Луганської області від 07 вересня 2016 року, якими стягнуто з боржника та поручителя заборгованість за кредитом та процентами за користування кредитом не виконані, то банк має право на отримання компенсаційних виплат, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення.
Зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).
З наведеного розрахунку позивачем, три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01 червня 2017 року по 04 грудня 2019 року складають - 529,93 грн; інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом за період з червня 2017 року по жовтень 2019 року– 1 075,84 грн. Вказані суми з урахуванням викладеного підлягають стягненню з відповідачів солідарно на користь позивача.
Доводи апеляційної скарги в частині стягнення з відповідачів інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом з липня 2016 року по жовтень 2019 року у сумі 6732, 94 грн не заслуговують на увагу, оскільки розрахунок сум інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом з липня 2016 року по жовтень 2019 року судом здійснено з урахуванням сум, які стягнуті рішенням Марківського районного суду Луганської області від 07 вересня 2016 року.
Разом з тим, 07 вересня 2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» щодо звільнення деяких категорій внутрішньо переміщених осіб від негативних наслідків невиконання грошових зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики».
Відповідно до ст.9-2 вказаного Законузагальна сума процентів за кредитним договором та/або договором позики, боржником за яким є внутрішньо переміщена особа, яка у період після 20 лютого 2014 року залишила або покинула своє місце проживання на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя або у період після 14 квітня 2014 року залишила або покинула своє місце проживання на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, території проведення антитерористичної операції та/або в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, не може перевищувати суми процентів, нарахованої протягом строку, на який надавався кредит (позика), за мінімальною ставкою, визначеною договором.
За невиконання чи неналежне виконання внутрішньо переміщеною особою, визначеною частиною першою цієї статті, зобов`язань за кредитним договором та/або договором позики не нараховується неустойка (штраф, пеня), не настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та процентів річних від простроченої суми, не застосовуються інші санкції майнового характеру.
Відповідач ОСОБА_1 є внутрішньо- переміщеною особою з 13 січня 2015 року, що підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення, та довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Враховуючи положення ст.9-2 Закону України «Про внесення зміни до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» щодо звільнення деяких категорій внутрішньо переміщених осіб від негативних наслідків невиконання грошових зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики», яким встановлено, що не настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та процентів річних від простроченої суми, то вимоги АТ «Ощадбанк» про стягнення з відповідачів солідарно трьох процентів річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01 червня 2017 року по 04 грудня 2019 року у сумі 529,93 грн; інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом за період з червня 2017 року по жовтень 2019 року в сумі 1 075,84 грн задоволенню не підлягають.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України). 
На підставі, викладеного, колегія суддів вважає, що рішення Марківського районного суду Луганської області від 16 березня 2021 року в оскаржуваній частині щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , трьох процентів річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01 червня 2017 року по 04 грудня 2019 року в сумі 529,93 грн, інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом за період з червня 2017 року по жовтень 2019 року в сумі 1 075,84 грн підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення, яким позовні вимоги позивача до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01 червня 2017 року по 04 грудня 2019 року в сумі 529,93 грн, інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом за період з червня 2017 року по жовтень 2019 року в сумі 1 075,84 грн залишити без задоволення. В іншій оскаржуваній частині рішення суду слід залишити без змін.
В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Проте фактичного перерозподілу сум, які підлягають стягненню на користь скаржника не відбулося, тому підстав для розподілу судових витрат, понесених скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції не має.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління Акціонерне товариство «Ощадбанк» задовольнити частково.

Рішення Марківського районного суду Луганської області від 16 березня 2021 року в оскаржуваній частині щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення в солідарному порядку з  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 трьох процентів річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01 червня 2017 року по 04 грудня 2019 року в сумі 529,93 грн, інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом за період з червня 2017 року по жовтень 2019 року в сумі 1 075,84 грн скасувати і в цій частині ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 трьох процентів річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01 червня 2017 року по 04 грудня 2019 року, інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом за період з червня 2017 року по жовтень 2019 року відмовити.

В іншій оскаржуваній частині рішення Марківського районного суду Луганської області від 16 березня 2021 року залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Дата складання повного тексту постанови 28 жовтня 2021 року.

Головуючий                                                                                    В.М. Луганська
Судді 
О.Ю. Карташов 
                                                                
В.А. Коновалова