Справа № 461/6496/21                                Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є. 
Провадження № 33/811/1346/21                                Доповідач: Гуцал І. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду Гуцал І.П.,  з участю представника Львівської митниці Зирянова Олега Юрійовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника Львівської митниці Сліпенка Сергія Володимировича  на постанову судді Галицького районного суду  м.  Львова від 7 вересня 2021 року про притягнення ОСОБА_1  ( ОСОБА_2 )  до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України,
в с т а н о в и в :

постановою судді Галицького районного суду м. Львова від 7 вересня 2021 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн.
Вилучений, відповідно до протоколу про порушення митних правил №1392/20900/21 від 27 липня 2021 року товар, а саме: грошові кошти в розмірі 1000 доларів США та 1000 фунтів стерлінгів постановлено повернути ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) або уповноваженій ним особі для здійснення належного митного оформлення.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 454,00 грн.
Згідно постанови судді суду першої інстанції 27 липня 2021року, близько 11 год. 00 хв., ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) прямував з Англії до України рейсом W94485 «Лондон-Львів» у приватній поїздці, через митний пост «Львів-аеропорт» Львівської митниці, обравши формою проходження митного контролю смугу руху спрощеного митного контролю «Зелений коридор». В ході проведення візуального огляду багажу виникла підозра про наявність товарів, що підлягають митному оформленню, та/або переміщення яких через митний кордон обмежене. Пасажира було переведено до спеціально відведеної кімнати огляду для проведення огляду товарів, де було виявлено валютні цінності, а саме готівкові кошти в сумі 9550 фунтів стерлінгів та 1000 доларів США. Курс валют станом на 27 липня 2021 року становив 1євро 31,8087 грн., 1 фунт стерлінгів 37,2102 грн. ,1 долар США 26,9805 грн. Відповідно до статті 197 Митного кодексу України затвердженого Законом України N4495-VI від 13 березня 2012 року, Закону України"Про валюту і валютні операції" №2473-VIII від 21 червня 2018 року, постанови Правління НБУ від 02січня 2019року №5 «Про затвердження положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті» переміщення через митний кордон валютних цінностей у сумі більше 10000 євро підлягає обов`язковому письмовому декларуванню. Сума в еквіваленті 10000 євро,а саме 8550 фунтів стерлінгів відповідно до курсу НБУ на 27 липня 2021року була повернута громадянину Великої Британії.
Не погоджуючись з постановою судді Галицького районного суду м. Львова від 14 вересня 2021 року представник Львівської митниці Сліпенко С.В. подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову судді першої інстанції та винести нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. з конфіскацією предметів правопорушення, вилучених згідно з протоколом про порушення митних правил.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що висновок судді суду першої інстанції є помилковим та необґрунтованим, а постанова є необ`єктивною, невмотивованою, незаконною та безпідставною.
Наголошує, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) порушив встановлений МК України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто намагалася перемістити валютні цінності з порушенням встановленого порядку визначеного чинним законодавством.
Зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь які докази того, що конфіскація всієї незадекларованої суми грошей накладе на особу індивідуальний та надмірний тягар, а також не враховано, що норма ст. 471 МК України, щодо конфіскації обмежених до переміщення через митний кордон України товарів є чинна на момент винесення постанови суддею суду першої інстанції.
19 жовтня 2021 року на адресу Львівського апеляційного суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу від адвоката Колодій І.Я., в яких вона просить апеляційну скаргу представника митниці залишити без задоволення а постанову судді суду першої інстанції без змін.
Подані заперечення мотивує тим, що апеляційна скарга представника Львівської митниці є необґрунтована та безпідставною, а рішення судді суду першої інстанції є законним обґрунтованим та постановлене з дотримання закону.
Наголошує, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) не заповнив декларацію оскільки не знав, що це потрібно робити, готівкові кошти переміщувалися без ознак приховування, правопорушення вчинене ненавмисно, документи які підтверджують походження коштів не мав можливості надати оскільки не знав що такі потрібно, окрім того зазначені кошти є його заробітною платою, зняті перед вильотом з його особистого рахунку.
У судове засідання призначене на 20 жовтня 2021 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) та його представник не прибули, адвокат Колодій І.Я. подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із захворюванням дитини, проте не надала належних підтверджуючих даних, учасник справи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи від ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) не надходили, від адвоката Колодій І.Я. поступили заперечення на апеляційну скаргу.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.
Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Європейський суд з права людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до положень ст.268 КУпАП, неявка особи відносно, якої складено протокол не перешкоджає розгляду справи.
Оскільки особа, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не прибула до суду, про причини неявки не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не подавала, суддя апеляційного суду вважає за можливе продовжити розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) та його представника, яка подала заперечення на апеляційну скаргу.
Крім того, участь у судовому засіданні з розгляду питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності є правом, а не обов`язком особи, що притягується до адміністративної відповідальності.
Заслухавши пояснення представника Львівської митниці Зирянова О.Ю. на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, 486, 489 МК України, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Виносячи постанову суддя суду першої інстанції дотримався вищенаведених норм.
Відповідно до ч. 1 ст. 458 Митного кодексу України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Статтею 471 Митного кодексу України передбачена відповідальність за порушення проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через "зелений коридор", товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.
За змістом цього Закону такі дії вчиняються винною особою умисно чи з необережності.
Згідно зі ст. 257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При цьому підпункти « а, б, г, д» п. 5 ст. 257 Митного Кодексу вказують на те, що декларант зобов`язаний вносити до митної декларації точні відомості про товари, їх найменування, кількість, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів, поясненнями свідків, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності, висновком експерта, іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил.
Відповідно до ч. 3 ст. 197 Митного кодексу України переміщення валюти України, іноземної валюти, банківських металів через митний кордон України здійснюється з урахуванням вимог Закону України «Про валюту і валютні операції».
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про валюту і валютні операції» - транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 тисяч євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України, на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню митним органам у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
На переконання судді апеляційного суду, при розгляді справи відносно ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) суддею суду першої інстанції дані вимоги законодавства дотримано. 
Висновки судді суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, а саме: порушенні порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю є обґрунтованими, підтверджується наявними в справі доказами.
Суддя апеляційного суду вважає, що висновок судді суду першої інстанції є обґрунтованим та законним, такий підтверджується наявними в матеріалах справи доказами: протоколом про порушення митних правил №1392/2090/21 від 27 липня 2021 року, а також іншими матеріалами справи які знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку між собою, нічим не спростовані.
Доводи апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні будь які докази того, що конфіскація всієї незадекларованої суми грошей накладе на особу індивідуальний та надмірний тягар не заслуговують на увагу судді апеляційного суду.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним; конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом; використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно з ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Визначені у положеннях частини шостої статті 41 Основного Закону України вимоги щодо конфіскації майна, яка має застосовуватися виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом, є конституційними гарантіями непорушності права приватної власності й спрямовані на захист кожної особи від протиправного позбавлення майна, що належить їй на законних підставах.
Зазначені конституційні гарантії перебувають у взаємозв`язку з принципом верховенства права, оскільки «одним із проявів цього конституційного принципу є непорушність права приватної власності та недопустимість протиправного позбавлення такого права» (рішення Конституційного Суду України від 16 жовтня 2008 року №24-рп/2008).
Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Встановлення обмежень прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є помірним (пропорційним) та суспільно необхідним.
Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права (рішення Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року №2-рп/2016).
Крім цього рішенням Конституційного суду України № 3-261/2019(5915/19) від 21 липня 2021 року визнано такими, що не відповідають Конституції України окремі положення абзацу другого статті 471 МК України в частині конфіскації товарів, які стали безпосередніми предметами порушення. Конституційний Суд України в цьому рішенні дійшов висновку, що обов`язкова конфіскація валютних цінностей не забезпечують справедливого балансу між публічними інтересами та захистом права власності особи та не узгоджуються з принципом верховенства права.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Як вбачається з матеріалів справи при розгляді даної справи суддя місцевого суду в достатній мірі повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та надав їм належну оцінку.
Доводи апеляційної скарги, що суддею суду першої інстанції було взято до уваги надану норма ст. 471 МК України, щодо конфіскації обмежених до переміщення через митний кордон України товарів не заслуговують на увагу судді апеляційного суду.
Як вбачається з матеріалів справи та рішення, суддя місцевого суду в достатній мірі, повно та об`єктивно дослідив наявні в матеріалах справи дані. 
За таких обставин, апеляційна скарга не містить належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин, а доводи апеляційної скарги представника Львівської митниці є безпідставними.
Враховуючи наведене, висновок судді суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, підтверджується належними доказами, а постанова судді є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування суддею апеляційного суду не встановлено, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову судді Галицького районного суду м. Львова без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 7 вересня 2021 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника Львівської митниці Сліпенка Сергія Володимировича без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                           Гуцал І.П.