УХВАЛА
 
04 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 734/1101/21
провадження № 61-16004ск21
 
Верховний Суд у складі постіної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , підписаною адвокатом Качмар Анною Іванівною, на постанову Чернігівського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У квітні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися в суд із позовом про стягнення страхового відшкодування, трьох відсотків річних, інфляційних втрат, на відшкодування моральної шкоди, а саме на користь                    ОСОБА_1 20 497,21 грн, ОСОБА_2 20 497,21 грн, ОСОБА_3                  58 718,06 грн та на користь ОСОБА_3 як законного представника                    ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 183 298,81 грн, а всього - 283 011,27 грн.
 
Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 28 травня                  2021 року в складі судді Іванюка Т. І., залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року в складі колегії суддів Харечко Л. К., Губар В. С., Онищенко О. І., в задоволенні позову відмовлено як передчасно пред`явленого. 
 
27 вересня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 через представника засобами поштового зв`язку подали до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Предметом позову в цій справі є майнова вимога про стягнення 283 011,27 грн, ціна якої не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зазначають, що касаційна скарга стосується питання права, що має фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики, а також справа має виняткове для них значення, оскільки в цій справі відповідачем порушено право малолітньої дитини та помилково всупереч наявних доказів прийнято судове рішення, яке спростовує факт необхідності отримання страхового відшкодування та суперечить меті інституту страхування в цілому. Проте, не обґрунтовують, чому саме ця справа стосується питання права, що має фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики та має для них виняткове значення.
 
Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду з оскарженим судовим рішенням і, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та має виняткове значення.
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від  19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Таким чином, оскаржене рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та малолітньої ОСОБА_4 , підписаною адвокатом Качмар Анною Іванівною, відмовити.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                                     Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                          І. О. Дундар
 
                                                                                                                           М. М. Русинчук