ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/31711/20                                            Головуючий у І інстанції - Бояринцева М.А.
                                                                                             Суддя-доповідач - Мельничук В.П.                                                             

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  10 грудня 2021 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 

                    Головуючого-судді:                         Мельничука В.П.,     
                                           суддів:                        Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу великих платників податків Державної податкової служби про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної податкової служби, в якому просив:
- визнати визнати протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної податкової служби щодо ненадання до органів Державної казначейської служби висновку щодо повернення на користь громадянина Республіки Молдова (податкового резидента Республіки Казахстан) ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за заявами від 18.07.2019, 18.12.2019 та від 21.02.2020 надміру сплачених коштів;
- зобов`язати Офіс великих платників податків Державної податкової служби скласти та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві висновок про повернення громадянину Республіки Молдова (податкового резидента Республіки Казахстан) ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за заявами від 18.07.2019, 18.12.2019 та від 21.02.2020 надміру сплачений податок на прибуток та військовий збір в загальній сумі 220 123,92 грн.;
- зобов`язати Офіс великих платників податків Державної податкової служби надати довідки про сплачені громадянином Республіки Молдова (податковим резидентом Республіки Казахстан) ОСОБА_1 податки та збори на території України за період з 2015-2019 роки.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилався на статтю 103 Податкового кодексу України та стверджував про наявність протиправної бездіяльності Відповідача, яка полягала у невиконанні ним передбачених статтею 103 Податкового кодексу України заходів та дій щодо повернення платнику надміру сплачених сум грошового зобов`язання. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням Позивач подав апеляційну скаргу, в якій він просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада                    2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2021 року - скасовано, та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Офісу великих платників податків Державної податкової служби про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії - задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної податкової служби щодо нерозгляду по суті заяв ОСОБА_1 від 18.07.2019, 18.12.2019 та від 21.02.2020 щодо повернення на його користь надміру сплачених коштів.
Зобов`язано Офіс великих платників податків Державної податкової служби                    (код ЄДРПОУ 43141471) повторно розглянути заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 18.07.2019, 18.12.2019 та від 21.02.2020 щодо повернення надміру перерахованих податків та прийняти відповідні рішення.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
На адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з Відповідача судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви в розмірі 3 363,20 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн та зобов`язати Відповідача надати довідки про сплачені громадянином республіки Молдова (податковим резидентом республіки Казахстан) ОСОБА_1 податки та збори на території України за період 2015-2019 роки.
Згідно з ч. 3 статті 252 КАС України, зокрема додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Розглянувши зазначену заяву, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; судом не вирішено питання про судові витрати.
Щодо заяви Позивача про ухвалення додаткового рішення в частині зобов`язання Відповідача надати довідки про сплачені громадянином республіки Молдова (податковим резидентом республіки Казахстан) ОСОБА_1 податки та збори на території України за період 2015-2019 роки, колегією суддів встановлено наступне.
Положеннями частини першої статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в своєму Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.
Таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - Позивача з боку Відповідача, яка стверджує про їх порушення.
Колегія суддів звертає увагу, що Позивач не наводить жодних доводів щодо порушення його прав чи інтересів Відповідачем в наведеній частині позовних вимог.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного Позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16 та від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18.
На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку щодо відмови у задоволенні вказаної позовної вимоги про що було зазначено в резолютивній частині постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року, у зв`язку з чим підстави для ухвалення додаткового рішення у вказаній частині відсутні. Оскільки це була окрема позовна вимога, яка була предметом позову, тому в заяві про ухвалення додаткового судового рішення така вимога виходить за межі вимог про ухвалення додаткового рішення.
Щодо заяви Позивача про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення з Відповідача судових витрат у вигляді судового збору за подання позовної заяви в розмірі               3 363,20 грн, колегією суддів встановлено наступне.
Відповідно до частини 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За правилами ч. 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до частини 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження сплати відповідних витрат в суді першої інстанції Позивачем надано квитанцію № М258-7МА2-В5АВ-8ТАМ від 11.12.2020 про сплату 3363,20 грн.
Крім того, за подання апеляційної скарги Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 5044,81 грн., що підтверджується Квитанцією квитанцію № Р295-72Т4-555Р-6ВК4 від 12.07.2021.
Проте, відповідно до пп. 1) п. 3 частини другої ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI) за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано, зокрема фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», який на перше січня 2020 року становив               2102,00 грн.
Частиною 3 ст. 6 Закону № 3674-VI визначено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
А згідно з пп. 2) п. 3 частини другої ст. 4 Закону № 3674-VI за подання до адміністративного суду апеляційної скарги, зокрема на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні, зокрема позовної заяви.
Позивачем подано позовну заяву в якій завлено дві вимоги немайнового характеру, у зв`язку з чим за подачу позовної заяви Позивач мав сплатити судовий збір у сумі 1681,60 грн. (2102,00 грн. х 0,4 х 2), а за подачу апеляційної скарги - 2522,40 грн. (2102,00 грн. х 0,4 х 2 х 150%), що складає 4204,00 грн і є загальною сумою судового збору.
Відтак, з огляду на задоволення позовних вимог частково, та згідно з вимогами ч.ч. 1, 3 ст. 139 КАС України, судові витрати підлягають стягненню на користь Позивача з Відповідача, який є суб`єктом владних повноважень витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору в розмірі 2102,00 грн (4204,00 грн х 50%).
Щодо заяви Позивача про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення з Відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн, колегією суддів встановлено наступне.
Відповідно до п. 1 частини 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до пункту 1 частини 3 вказаної статті для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Частинами 4, 5 ст. 134 КАС України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
До суду, Позивачем, для підтвердження витрат на правничу допомогу було подано: договір про надання професійної правової допомоги № 01-23/10/20 від 23.10.2020 на 1 арк.; Опис наданих послуг професійної правової допомоги за Договором № 01-23/10/20 про надання професійної правової допомоги від 23.10.2020 на 1 арк.; платіжні доручення від 28.10.2020 № 296, 297 на 2 арк.
Як вбачається з матеріалів справи, між Андрійчук Наталією Володимирівною               (надалі - Адвокат) та Громадянином Республіки Молдова ОСОБА_1 (надалі - Клієнт) укладено договір про надання професійної правової допомоги № 01-23/10/20 від               23 жовтня 2020 року, відповідно до якого Адвокат зобов`язується надати юридичну допомогу та адвокатські послуги, в тому числі, за окремими дорученнями Клієнта.
Юридична допомога та адвокатські послуги надаються Клієнту під час вчинення дій щодо повернення Клієнту надміру утриманих сум податку на доходи із джерелом їх походження з України, а саме податку з доходів фізичних осіб у вигляді Процентів, нарахованих на суми вкладних (депозитних) банківських рахунків та військового збору, сприянню в отриманні Клієнтом довідок про сплачений Клієнтом, як нерезидентом України, податку на доходи із джерелом їх походження в Україні в періоди з 2015 по 2019 роки включно.
Адвокат приймає на себе обов`язки представляти права і законні інтереси Клієнта та здійснювати професійну діяльність Адвоката згідно з умовами цього Договору з усіма правами представника, які передбачені законодавством України.
Клієнт відповідно до цього Договору має право давати Адвокату окремі доручення на вчинення конкретних дій, складення процесуальних та Інших документів. Окремі доручення узгоджуються сторонами у письмовій формі.
Як вбачається з Опису наданих послуг професійної правової допомоги за Договором № 01-23/10/20 про надання професійної правової допомоги від 23.10.2020, адвокатом витрачено час на надання вказаних вище послуг в загальній кількості 28,5 години, а саме:
- надання правового аналізу документам Клієнта, формування правової позиції -               11 годин;
- підготовка, направлення та відстеження отримання в Офісі великих платників податків ДПС України заяви ОСОБА_1 про надання отриманої інформації в процесі розгляду заяв про повернення сум надмірно утриманого податку, складення висновку про повернення належних Клієнту сум коштів за його заявами від 18.07.2019 року, 18.12.2019 року, 21.02.2020 року та надання довідок про суми утриманого з Клієнта податку в 2015-2019 роках - 5 годин;
- підготовка та направлення учасникам справи доказів до позову - 1 година;
- підготовка та направлення позовної заяви до Окружного адміністративного суду             м. Києва - 7 годин;
- вивчення відзиву на позовну заяву - 0,5 години;
- підготовка та направлення до Офісу великих платників податків ДПС України та Окружного адміністративного суду м. Києва відповіді на відзив - 4 години.
На підтвердження сплати наданих правничих послуг представником Позивача надано до суду апеляційної інстанції платіжні доручення від 28.10.2020 № 296, 297, з яких вбачається, що 28 жовтня 2020 року на рахунок Андрійчук Наталії Володимирівни зараховано суму 30 000,00 грн. за призначенням платежу - платіж за послуги адвоката, згідно з Угодою 01-23/10/20 від 23.10.2020.
За правилами ч. 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно ч. 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.
Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Вказане правило при вирішені питання про співмірність заявленої до присудження суми витрат на професійну правничу допомогу сформульовано Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17 (73021615) та від 11 квітня         2018 року у справі № 814/698/16 (73356068).
Колегія суддів зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Так, Офісом великих платників податків Державної податкової служби було подано відзиви на позовну заяву та апеляційну скаргу, в яких Відповідач зазначає, що заявлені Позивачем до відшкодування витрати правничу допомогу є неспівмірними.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року N 3477- IV суди застосовуюсь при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії», заява № 34884/97, п. 30).

У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції У справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
А у пункті 154 рішення Європейського суду із прав людини від 07.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» ( заява № 58442/00) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Правова позиція Верховного Суду щодо необхідності доведення та врахуванням того чи були витрати на правничу допомогу фактичними, а їх розмір обґрунтованим та розумним викладена, зокрема у постанові від 05.05.2018 року у справі № 821/1594/17.
Верховним Судом у постанові від 19.02.2019 року у справі № 803/1032/18 підкреслюється, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи втрат на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`ємом наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Колегія суддів, розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення з Відповідача витрат на професійну правничу допомогу, зазначає, що не вбачає доцільності стягнення з Відповідача судових витрат у сумі 30 000,00 грн., понесених Позивачем під час розгляду даної справи, оскільки дана сума не співмірна зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Крім того, витрати, понесені Позивачем на оплату послуг адвоката з підготовки, направлення та відстеження отримання в Офісі великих платників податків ДПС України заяви ОСОБА_1 про надання отриманої інформації в процесі розгляду заяв про повернення сум надмірно утриманого податку, складення висновку про повернення належних Клієнту сум коштів за його заявами від 18.07.2019 року, 18.12.2019 року, 21.02.2020 року та надання довідок про суми утриманого з Клієнта податку в 2015-2019 роках, не є витратами, які відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи, оскільки на момент підготовки адвокатом заяви до Офісу великих платників податків ДПС України права Позивача порушені не були.
Таким чином, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до висновку, що заява Позивача про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення з Відповідача витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДПС України на корить ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1 000,00 грн.
Керуючись статтями 132, 134, 139, 143, 241, 242, 243, 252, 311, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, - 

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної податкової служби (код ЄДРПОУ 43141471) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 102,00 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі                                           1 000,00 (одна тисяча) грн 00 коп.
В іншій частині заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                     В.П. Мельничук

                     Судді:                                                                      І.О. Лічевецький

                                                                                                      О.М. Оксененко