ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/4040/21                                                  Суддя першої інстанції: Клопот С.Л.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 грудня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача          - Степанюка А.Г.,
суддів                               - Бєлової Л.В., Кобаля М.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на прийняте за правилами спрощеного позовного провадження (без повідомлення сторін) рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:
У квітні 2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (далі - Відповідач, ГУ НП в Чернігівській області), в якому просив:
1) визнати протиправною бездіяльність ГУ НП в Чернігівській області щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;
2) зобов`язати ГУ НП в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні відповідно до вимог ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що становить 272460,76 грн.
3) зобов`язати ГУ НП в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 20.01.2021 по день ухвалення судового рішення у даній справі або по день фактичної виплати одноразову грошову допомогу при звільненні.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 позов задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність ГУ НП в Чернігівській області щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;
- зобов`язано ГУ НП в Чернігівській області виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що становить 272  460,76 грн.
У задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.
При цьому, задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідач протиправно відмовив Позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Також суд зазначив, що обмежене фінансування або відсутність фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні та обов`язок відповідача провести таку виплату.
Що стосується вимог про зобов`язання Відповідача нарахувати одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік, то судом першої інстанції було відмовлено в їх задоволені оскільки на день подання позовної заяви відповідне нарахування було проведене. Також суд зазначив, що оскільки остаточний розрахунок при звільненні Відповідачем не проведено, то вимога про зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за період затримки остаточного розрахунку при звільненні є передчасною і задоволенню не підлягає.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за період затримки остаточного розрахунку при звільненні та ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким позовну вимогу задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що оскільки у день звільнення Позивача Відповідачем повна виплата належних сум не була проведена та в суді не доведено відсутність вини з невиплати, то слід зобов`язати Відповідача нарахувати та виплатити відповідно до ст. 117 КЗпП України середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні.
Після усунення визначених в ухвалі від 19.07.2021 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2021 відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Крім того, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що одноразова грошова допомога Позивачу була нарахована в розмірі 272460,63 грн та виплачена на картковий рахунок 27.04.2021 в сумі 268373,72 грн (за виключенням військового збору в сумі 4086,91 грн.), що безпідставно залишено поза увагою судом першої інстанції.
Після усунення визначених в ухвалі від 30.08.2021 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.10.2021 відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ГУ НП в Чернігівській області та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу Позивача ГУ НП в Чернігівській області просить залишити її без задоволення. Свою позицію обґрунтовує тим, що право на отримання одноразової грошової допомоги Позивачу визначено Законом України «Про Національну поліцію», строки її виплати визначені Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених наказом МВС України від 06.04.2016 №260, а відтак відсутні підстави як для застосування до спірних правовідносин положень ст. 117 КЗпП України, так і для висновку про бездіяльність Відповідача щодо непроведення виплати одноразової грошової допомоги при звільненні саме у день звільнення із служби. 
Також ОСОБА_1 було подано відзив на апеляційну скаргу Відповідача, в якій  Позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині його оскарження Відповідачем - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що обмежене фінансування або відсутність фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у Позивача права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні та обов`язок Відповідача провести таку виплату.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2021 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ГУ НП в Чернігівській області задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом начальника ГУ НП в Чернігівській області №13 о/с від 18.01.2021 ОСОБА_1 , майора поліції, звільнено за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з посади заступника начальника управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП - начальника відділу озброєння та пожежної безпеки з 20.01.2021.
ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 від 08.09.2021 (а.с. 10).
Матеріали справи свідчать, що адвокатом Позивача Кравченком В.В. було підготовлено та надіслано до Відповідача адвокатський запит №0302-М від 10.02.2021 з приводу надання інформації щодо проведення виплат усіх обов`язкових платежів при звільненні ОСОБА_1 та копій відповідних документів (а.с. 18).
У відповідь на вказаний запит ГУ НП в Чернігівській області надало відповідь листом №21/к-6аз від 17.02.2021, в якому зазначило, що ОСОБА_1 був зроблений розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 272460,76 грн, з наступних виплат: посадовий оклад - 3400 грн.; оклад за спеціальне звання - 2000,00 грн.; надбавка за стаж роботи (50%) - 2700,00 гри.; премія щомісячна (158,747%) - 12858,51 грн. (а.с. 19-20). Крім того, у листі підкреслено, що відповідно до п. 8 розд. VI Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених наказом МВС України від 06.04.2016 №260 (далі - Порядок №260), одноразова грошова допомога буде виплачена після надходження коштів у межах двомісячного строку.
Поряд з іншим, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 01.04.2021 звернувся до ГУ НП в Чернігівській області з листом про досудове врегулювання спору, в якому просив нарахувати та виплатити одноразову (вихідну) грошову допомогу в розмірі 272460,76 грн. (а.с. 30-31).
ГУ НП в Чернігівській області листом №21/М-30 від 09.04.2021 повідомлено Позивачу, що одноразова грошова допомога при звільненні буде виплачена за правилами Порядку №260 після надходження коштів в термін протягом п`яти робочих днів в межах та за рахунок коштів,( передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій до яких відрядженні (прикомандировані) поліцейські (а.с. 32).
На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. 19 Конституції України, ст. 1, 2, 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльність ГУ НП в Чернігівській області та зобов`язано виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні. В частині вимог про нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за період затримки остаточного розрахунку при звільненні суд першої інстанції зазначив, що оскільки остаточний розрахунок при звільненні Відповідачем на день розгляду справи судом не проведено, то ця позовна вимога є передчасною і задоволенню не підлягає.
З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може погодитися з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, однак не було враховано судом першої інстанції, 27.04.2021 ГУ НП в Чернігівській області було здійснено виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в сумі 268  373,72 грн. (нараховано в сумі 272460,63 грн., у тому числі утримано військовий збір у сумі 4086,91 грн.), що підтверджується відомістю № 69 на виплату одноразової грошової допомоги при звільнені за квітень 2021 року (а.с. 56) та платіжним дорученням №2040 від 26.04.2021 (а.с. 55).
Відповідно до листа Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ НП в Чернігівській області №835/124/21/01-2021 від 26.05.2021 станом на 21.05.2021 заборгованості по виплатам перед ОСОБА_1 не має (а.с. 54).
Указані обставини разом із наданням відповідних доказів були повідомлені Відповідачем у відзиві на адміністративний позов (а.с. 49-53), однак жодної оцінки їм судом першої інстанції надано не було. Позивач жодних заперечень щодо виплати йому одноразової грошової допомоги не висловив. 
За таких обставин під час апеляційного розгляду справи колегія суддів виходить із того, що порушення права Позивача на отримання одноразової грошової допомоги, за захистом якого він звернувся до суду, було усунуто Відповідачем до ухвалення рішення суду від 15.06.2021 в цій справі. 
Так, в якості підстав позову ОСОБА_1 було визначено те, що внаслідок протиправної бездіяльності ГУ НП в Чернігівській області його право на отримання одноразової грошової допомоги було порушено, що зумовило необхідність звернення до суду із цим позовом. Самостійне ж виправлення Відповідачем цього порушення вказує на досягнення Позивачем бажаного результату в цій частині.
Також колегія суддів не встановила підстав для висновку, що повне відновлення законних прав та інтересів Позивача в цій частині неможливе без визнання дій або бездіяльності Відповідача протиправними після виправлення допущеного порушення.
Зазначені обставини прямо впливають на обсяг обов`язків, які можуть бути покладені рішенням суду на ГУ НП в Чернігівській області за результатами вирішення адміністративного позову ОСОБА_1 . 
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
Зі змісту даної норми випливає, що провадження у справі на підставі даного пункту ч. 1 ст. 238 КАС України може бути закритим за наявності таких обов`язкових умов: виправлення суб`єктом владних повноважень у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності порушень; відсутності підстав вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
Зважаючи на вищевикладене, а також з огляду на незабезпечення судом першої інстанції з`ясування всіх обставин цієї справи, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог і закрити провадження у справі в частині вимог про визнання протиправною бездіяльність ГУ НП в Чернігівській області щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та зобов`язання виплатити ОСОБА_1 вказану одноразову грошову допомогу при звільненні на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.
У свою чергу, щодо вимог про зобов`язання ГУ НП в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 20.01.2021 по день ухвалення судового рішення у даній справі або по день фактичної виплати, колегія суддів зазначає таке.
Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в указаній частині, суд першої інстанції виходив з того, що ці вимоги є передчасними, оскільки на день розгляду справи розрахунок з Позивачем Відповідачем не проведено. Разом з тим, такий висновок суду першої інстанції є, як було встановлено раніше, помилковим, а матеріалами справи підтверджується проведення ГУ НП в Чернігівській області 27.04.2021 виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні у повному обсязі.
З урахуванням наведеного судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.
Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
При цьому згідно ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.
Наведена позиція щодо застосування вказаних норм матеріального права викладена у постанові Верхового Суду України від 15.09.2015 у справі №21-1765а15.
При цьому, судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні з вини роботодавця та факт проведення з ним остаточного розрахунку. 
Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 було звільнено зі служби з 20.01.2021, а остаточний розрахунок проведено - 27.04.2021.
Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Наведений правовий висновок щодо застосування положень ст. ст. 116, 117 КЗпП України викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.08.2019 у справі № 826/9793/18 та від 23.04.2020 у справі № 810/3573/18.
У цьому випадку, на переконання судової колегії, вина ГУ НП в Чернігівській області полягала у тому, що останнім при проведенні розрахунку з ОСОБА_2 при звільненні не було своєчасно виплачено належні до отримання останнім суми коштів при звільнення, зокрема, одноразової грошової допомоги.
Відповідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100), у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. 
Згідно п. 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
За правилами п. 8 вказаного Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. 
При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.
У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. 
При вирішенні питання щодо обрахунку середньої заробітної плати поліцейських колегія суддів враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25.11.2020 у справі № 160/2867/19. У вказаному рішенні акцентується увага на тому, що Порядок № 100 регулює загальні засади обчислення середньоденного заробітку та середньої заробітної плати, в той час як Порядок № 260 встановлює особливості обчислення грошового забезпечення для поліцейських. При цьому, як зазначено у згаданій постанові суду касаційної інстанції, з аналізу положень Порядку № 260 випливає, що для розрахунку середньоденного та загального розміру середнього грошового забезпечення працівників поліції потрібно використовувати не робочі, а календарні дні.
Отже, для спірних правовідносин при обчисленні розміру середньоденного грошового забезпечення військовослужбовця слід виходити з числа відпрацьованих календарних днів за цей період.
Згідно довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ НП в Чернігівській області №407/124/21/01-2021 від 15.02.2021 середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 з розрахунку календарних днів складає 736,71 грн. (а.с. 21).
Поряд з цим, визначаючи період затримки остаточного розрахунку при звільненні, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.
Пунктом 8 розділу VI Порядку № 260 передбачено, поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
У наказі про звільнення підрозділом кадрового забезпечення в разі необхідності виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зазначається стаж служби для її виплати. Крім того, у разі необхідності в наказі про звільнення додатково вказується підстави для проведення відрахувань з грошового забезпечення та інших виплат.
Одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські.
При цьому колегія суддів зазначає, що у цьому випадку необхідно керуватися саме Порядком № 260, оскільки саме його норми визначають кінцевий термін здійснення виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, а відтак, враховуючи їх спеціальний характер, мають пріоритет над визначеними у ст. 116 КЗпП України загальними строками.
Як було встановлено вище, ОСОБА_1 було звільнено із служби у поліції з 20.01.2021 (а.с. 14). Тобто, граничним строком виплати одноразової грошової допомоги з урахування положень п. 8 розд. VI Порядку №260 було 20.03.2021. Разом з тим, цю виплату у повному обсязі здійснено 27.04.2021 (а.с. 55), що свідчить про те, що остаточний розрахунок при звільнення проведений із затримкою на 37 днів.
Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку становить 27  258,27 грн (736,71 х 37), який підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача з відрахуванням усіх обов`язкових платежів.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, завершуючи розгляд справи, суд першої інстанції залишив поза увагою, що виплати, з приводу яких виник спір, проведені суб`єктом владних повноважень до моменту прийняття судового рішення, що свідчить про те, що вимоги щодо виплати одноразової грошової допомоги були задоволені Відповідачем самостійно, а відтак вимоги в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу втратили ознаки передчасності.
Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення; скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Приписи п. 3 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Згідно ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини справи, що має своїм наслідком неправильне вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, апеляційну скаргу ГУ НП  в Чернігівській області - задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому в силу положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Приписи ч. 3 ст. 139 КАС України визначають, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Аналогічна позиція підтримується Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17.
Судова колегія, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 19.09.2019 у справі № 810/2760/17, вважає за необхідне звернути увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що приписи КАС України покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 20.01.2021 у справі № 120/3929/19-а.
Матеріали справи свідчать, що ГУ НП в Чернігівській не подавалося до суду першої інстанції клопотання про зменшення суми належної до присудження витрат на професійну правничу допомогу з підстав її несмівмірності.
Водночас, перевіряючи обґрунтованість заявлених до відшкодування витрат у розрізі їх видів наданих послуг, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави (п. 1); складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру (п. 2); представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами (п. 6).
Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
У матеріалах справи наявні договір про надання правової допомоги від 01.03.2021 (а.с. 11); ордер на надання правової допомоги у Чернігівському окружному адміністративному суді серії ЧН №117339 від 12.04.2021 (а.с.12); квитанція від 15.04.2021 про сплату коштів за договором та ордером серії ЧН №117339 від 12.04.2021 в сумі 6  400,00 грн (а.с. 34); розрахунок судових витрат від 15.04.2021 (а.с. 35-36).
Також до апеляційної скарги Позивача було долучено ордер на надання правової допомоги у Шостому апеляційному адміністративному суді серії СВ №146908 від 25.06.2021 (а.с.89); квитанція від 25.06.2021 про сплату коштів за договором та ордером серії СВ №146908 від 25.06.2021 в сумі 5  600,00 грн (а.с. 84); акт-розрахунок судових витрат від 25.06.2021 (а.с. 85-86).
Щодо обґрунтованості витрат, наведених в розрахунку судових витрат від 15.04.2021 та акті-розрахунку судових витрат від 25.06.2021, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що консультації та виготовлення правової позиції з приводу можливості пред`явлення позову / заявлення апеляційної скарги, належать до такої діяльності адвоката як складання процесуальних документів, до якої входить вивчення документів, консультація щодо спірних правовідносин та аналіз судової практики. Отже, окреме виділення від підготовки позовної заяви/апеляційної скарги таких послуг є необґрунтованим, позаяк останні є елементом підготовки позовної заяви/апеляційної скарги, а тому такі витрати не можуть вважатися обґрунтованими.
Матеріалами справи також не підтверджується прибуття адвоката до суду першої та апеляційної інстанцій для забезпечення представництва інтересів клієнта, оскільки розгляд адміністративної справи № 620/4040/21 в суді першої інстанції відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а розгляд апеляційної скарги - в порядку письмового провадження.
Крім іншого, аналіз положень ст. ст. 139, 143 КАС України свідчить, що у разі закриття провадження у справі компенсація судових витрат за відповідних обставин стосується лише витрат відповідача, а не позивача.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норм статей 139 та 143 Кодексу адміністративного судочинства України висловлена Верховним Судом у постанові від 23.03.2020 у справі №320/5870/18.
Матеріали справи свідчать, що заявлені позовні вимоги містять у собі одну вимогу немайнового характеру (щодо одноразової грошової допомоги) і одну майнову вимогу майнового характеру (щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні). При цьому, провадження у справі в частині немайнових позовних вимог закрито на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.
Таким чином, виходячи з критеріїв обґрунтованості та зв`язку витрат із конкретною справою, присудженню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП у Чернігвській області на користь ОСОБА_1 підлягають:
- витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500,00 грн (200 грн за складання позовної заяви та 300 грн за складання апеляційної скарги з вирахуванням частини позовних вимог, щодо яких закрито провадження (1 позовна вимога немайнового характеру), та пропорційно до задоволених позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (25%);
- витрати із сплати судового збору у розмірі 403,35 грн пропорційно до задоволених позовних вимог майнового характеру (25%).
Керуючись ст. ст. 134, 139, 238, 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Чернігівській області - задовольнити частково.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року - скасувати.
Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області в частині позовних щодо визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Чернігівській області щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні відповідно до вимог ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що становить 272460,76 грн. - закрити.
В іншій частині прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Чернігівській області (14000, м. Чернігів, пр-т. Перемоги, 74, код ЄДРПОУ 40108651) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у розмірі 27  258 (двадцять сім тисяч двісті п`ятдесят вісім) гривень 27 копійок.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (14000, м. Чернігів, пр-т. Перемоги, 74, код ЄДРПОУ 40108651) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок та витрати, пов`язані із сплатою судового збору, в сумі 403 (чотириста три) гривні 35 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                                А.Г. Степанюк 

Судді                                                                                                      Л.В. Бєлова

                                                                                                              М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено « 02» грудня 2021 року.