Справа № 308/5864/18

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        24 листопада 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
судді-доповідачки Готри Т. Ю.,
суддів Собослоя Г. Г., Мацунича М. В.,
з участю секретарки судового засідання Жганич К. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради Попова О. М. про відстрочення виконання постанови Закарпатського апеляційного суду від 12.12.2019 у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Закарпатської обласної ради, Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради та начальниці цієї комунальної установи Малик Юлії Леонідівни про визнання незаконним та скасування рішення сесії Закарпатської обласної ради, наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради Попова О. М. на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 травня 2021 року, постановлену суддею Лемак О. В.,
в с т а н о в и в:
       У вересні 2020 року відповідач Комунальна установа «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради (далі – КУ «УСВТГ», управління, заявник) звернулося до суду з заявою про відстрочення виконання постанови Закарпатського апеляційного суду від 12.12.2019 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської обласної ради, КУ «УСВТГ» та начальниці цієї комунальної установи Малик Ю.Л. про визнання незаконним та скасування рішення сесії Закарпатської обласної ради, наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
Заява обґрунтована тим, що постановою Закарпатського апеляційного суду від 12.12.2019 з КУ «УСПТГ» на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 655 430,49 гривень. Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28.01.2020 зупинено дію зазначеної постанови Закарпатського апеляційного суду від 12.12.2019 до закінчення перегляду справи у касаційному порядку в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 655 430,49 гривень. Постановою цього ж касаційного суду від 16.09.2020 постанову Закарпатського апеляційного суду від 12.12.2019 залишено без змін та поновлено її виконання.
Зазначало управління, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань КУ «УСВТГ» за організаційно-правовою формою є комунальною установою. До того ж положенням про КУ «УСПВТГ» (нова редакція), затвердженого рішенням Закарпатської обласної ради від 18.03.2020 №1709, визначено, що організаційно правова форма Управління є: комунальною некомерційною установою (пункт 2.4. Положення); розпорядником коштів третього ступеня, рахунки якого відкриваються в органах казначейства відповідно до мережі (пункт 6.3. Положення). Статус бюджетної організації додатково підтверджується копією листа Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області від 29.03.2018 за № 04-09/138-940, а також доданими до нього Реєстраційною карткою розпорядника бюджетних коштів (одержувача бюджетних коштів та довідкою про включення розпорядника бюджетних коштів (одержувача бюджетних коштів) до Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів.
Водночас рішенням ГУ ДФС у Закарпатській області за № 180701460095 від 04.04.2018 КУ «УСВТГ» уключено до Реєстру неприбуткових установ та організацій. 
Посилався заявник і на те, що згідно з Порядком складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №228 від 28.02.2002, фінансування бюджетної установи здійснюється відповідно до кошторису та плану асигнувань. Також постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) на всій території України запроваджено карантин з 12.03.2020, дія якого в подальшому продовжувалась до 31 жовтня 2020 року, а розпорядженням Кабінету Міністрів України за № 338-р від 25.03.2020 (зі змінами) «Про переведення єдиної державної системи цивільного у режим надзвичайної ситуації», у зв`язку з поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, установлено для єдиної державної системи цивільного захисту на всій території України режим надзвичайної ситуації до 31.10.2020.
Отже, заявник уважав, що режим надзвичайної ситуації, спричинений коронавірусом SARS-CoV-2, є надзвичайною подією, яка унеможливлює здійснення господарської діяльності у звичайному режимі, що свідчить про наявність виняткових (особливих) і непереборних обставин, через які істотно ускладнюється виконання судового рішення у цивільній справі № 308/5864/18.
Заразом звертало увагу управління і на те, що запровадження карантинних заходів та встановлення ряду заборон, призвели до зменшення надходжень від орендної плати і, як наслідок, недоотримання за період березень - серпень 2020 року коштів на суму 1 013 177,17 грн (без ПДВ), що становить майже 31% нарахувань орендної плати, без урахування рішення за відповідний період.
Окрім того, на виконання пункту 10 протоколу від 11.03.2020 №1 Регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій КУ «УСВТГ» доручено на постійній основі забезпечувати проведення в адміністративних будівлях, що знаходяться на балансі управління, превентивних заходів дотримання санітарно-гігієнічних вимог до регламентованого мікроклімату та режиму вологого прибирання з використанням засобів дезінфекції, а також доручено забезпечити наявність у санвузлах адміністративних будівель миючих та дезінфікуючих засобів із метою дотримання працівниками та відвідувачами санітарно-гігієнічних вимог. Загальна сума коштів, направлених управлінням на запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19, у тому числі і витрат на охоронні послуги, які не були попередньо заплановані та передбачені кошторисом управління, загалом складає 254 373,06 гривень.
За наведених вище обставин заявник стверджував, що виконання судового рішення по справі № 308/5864/18 в частині стягнення на користь ОСОБА_1 грошових кошів у розмірі 655 430,49 грн, замість спрямування їх на боротьбу з коронавірусом із метою зменшення ризиків зараження значної кількості людей вірусом, зменшення наслідків цієї хвороби і навіть летальних випадків, недопущення негативних наслідків для управління, а тому слід відстрочити виконання цього судового рішення.
З огляду на викладене управління просило відстрочити виконання постанови Закарпатського апеляційного суду від 12.12.2019 у справі № 308/5864/18 до завершення дії карантину на території України.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.05.2021 у задоволенні заяви представника комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради Попова О.М. про відстрочення виконання постанови Закарпатського апеляційного суду від 12.12.2019, у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Закарпатської обласної ради, Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради та начальниці цієї комунальної установи Малик Ю.Л. про визнання незаконним та скасування рішення сесії Закарпатської обласної ради від 22.02.2018 №1091 і наказу № 12-к від 08.05.2018, поновлення на роботі, а також виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради Попов О.М. посилався на незаконність цієї ухвали місцевого суду внаслідок неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права і неправильного застосування норм матеріального права.
Скарга загалом мотивована тим ж доводами, які наведені в заяві про відстрочення виконання рішення суду, а також звернуто увагу на те, що судом першої інстанції належним чином не враховано Положення про КУ «УСВТГ» (нова редакція), затвердженого рішенням Закарпатської обласної ради від 18.03.2020 за № 1709, відповідно до якого: організаційно-правова форма даного управління є комунальна некомерційна установа (пункт 2.4); управління є розпорядником коштів третього ступеня, розрахунки якого відкриваються в органах казначейства відповідно до мережі (пункт 6.3). Статус бюджетної організації додатково підтверджується копією листа Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області від 29.03.2018 за № 04-09/138/940. Водночас місцевому суду надавалась копія рішення Головного управління ДФС у Закарпатській області за № 180701460095 від 04.04.2018 про включення КУ «УСВТГ» до Реєстру неприбуткових установ та організацій. Однак суд не дав належної оцінки цим доказам, а також не взяв до уваги те, що в Україні було запроваджено карантинні заходи та встановлено ряд заборон, які негативно вплинули на здійснення господарської діяльності багатьох підприємств, та ця обставина є загальновідомою і доказуванню не підлягає.
Посилаючись на наведені вище обставини апелянт просив оскаржену ухвалу суду скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення заяви про відстрочення виконання постанови Закарпатського апеляційного суду від 12.12.2019 у справі № 308/5864/18 до завершення дії карантину на території України.

Інші учасники справи своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

У судовому засіданні представник апелянта – ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав наведених у ній.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечила, вважала її безпідставною та просила оскаржену ухвалу суду залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, а тому їх неявка, на думку колегії суддів та відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представника апелянта ОСОБА_2 та позивачки ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом установлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.05.2019 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Закарпатської обласної ради, Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» та начальниці цієї комунальної установи Малик Ю.Л. про визнання незаконним і скасування рішення сесії Закарпатської обласної ради від 22.02.2018 за № 1091, наказу № 12-к від 08.05.2018 та поновлення на роботі, а також виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди – відмовлено.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 12.12.2019, яка цього ж дня відповідно до вимог ст. 384 ЦПК України набрала законної сили, апеляційну скаргу  ОСОБА_1   задоволено частково, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24.05.2019 скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення її позову.   
Визнано незаконним та скасовано рішення сесії Закарпатської обласної ради від 22.01.2018 за № 1091 «Про звільнення директора КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради». 
Визнано незаконним та скасовано наказ начальника Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради Малик Ю.Л. «Про звільнення ОСОБА_1 » № 12-к від 08.05.2018. 
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради. 
Стягнуто з Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 09.05.2018 по 12.12.2019 у розмірі 655 430,49 гривень. 
Стягнуто з Закарпатської обласної ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3 000,00 гривень. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28.01.2020 зупинено дію зазначеної постанови Закарпатського апеляційного суду від 12.12.2019 до закінчення перегляду справи у касаційному порядку в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 655 430,49 гривень.
Постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 16.09.2020 у цій справі, яка згідно з приписами ст. 419 ЦПК України також набрала законної сили з дня її прийняття, цю постанову Закарпатського апеляційного суду від 12.12.2019 залишено без змін та водночас поновлено її виконання, яке було призупинено судом касаційної інстанції. 
Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що судове рішення є обов`язковим до виконання.
Як констатують частини 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд, закріпленого у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження, а без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс.
Згідно з положеннями частин 1, 3, 4, 5 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також ураховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Частиною першою ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» установлено, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, з заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.
Колегія суддів зауважує, що вирішуючи питання про відстрочення виконання судового рішення, обов`язково мають ураховуватися не лише обставини, що на думку боржника істотно ускладнюють його виконання, а повинні враховуватися також й інтереси стягувача.
На переконання апеляційного суду заявником не доведено обставин, які б поза розумним сумнівом свідчили б про неможливість виконання ним судового рішення до завершення COVID-19 карантину в Україні, який не є надзвичайною подією в контексті вимог діючого законодавства, та безумовно не дає підстав у силу приписів, зокрема, як ст. 129-1 Конституції України, так і ст. 18 ЦПК України, для відстрочення виконання судового рішення незалежно від форми власності, фінансування відповідача КУ «УСПТГ» із підстав лише як комунальної, бюджетної й неприбуткової установи.
Водночас колегія суддів звертає увагу і на те, що з часу набрання зазначеною вище постановою суду апеляційної інстанції законної сили 12.12.2019 і навіть з часу залишення її без змін Верховним Судом 16.09.2020, відповідач-боржник КУ «УСВТ» так і не надав апеляційному суду під час розгляду цієї справи 24.11.2021 жоден доказ, що управління за цей тривалий час бодай хоч б частково у незначній чи мізерній сумі не мало можливості виконати це судове рішення добросовісно або ж просило його розстрочити, що поза розумним сумнівом дає підстави вважати про свідоме ухилення, затягування часу управлінням із приводу обов`язкового до виконання ним судового рішення. 
Окрім цього, колегія суддів звертає увагу і на те, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 435 ЦПК України відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого судового рішення. 
При цьому закон не передбачає винятки з цього положення, тобто відстрочення виконання понад рік із дня ухвалення судового рішення та не пов`язує його з набранням законної сили, призупиненням виконання чи поновленням виконання.
Зважаючи на те, що постанова Закарпатського апеляційного суду була прийнята 12.12.2019, яка того ж дня набрала законної сили, та навіть ураховуючи дату залишення її без змін і поновлення виконання на підставі постанови Верховного Суду від 16.09.2020, то в суду апеляційної інстанції на час розгляду цієї справи 24.11.2021 є відсутні процесуальні підстави для відстрочення даного судового рішення поза межами річного строку як з дня його ухвалення, так із дня його залишення без змін судом касаційної інстанції.
Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, апеляційний суд доходить висновку, що заявник-відповідач управління не довело належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами своїх вимог щодо необхідності відстрочення судового рішення, і такі не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
На переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
За таких обставин оскаржена ухвала суду є законною й обґрунтованою та підстав для її зміни чи скасування, апеляційний суд не вбачає.
З урахуванням наведеного, на переконання колегії суддів, ухвала суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.375 ЦПК України, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради Попова О.М. залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 6 грудня 2021 року.

Суддя-доповідачка
Судді