Справа № 570/151/13-ц 	Головуючий у 1 інстанції: Остапчук Л. В. 	
Провадження № 22-ц/802/1262/21  Категорія: 16 	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
07 жовтня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Данилюк В. А., Федонюк С. Ю.,
з участю секретаря судового засідання – Савчук О. В.,
представника позивача – ОСОБА_1 ,
представників особи, яка не брала участі у справі – Мушкеєва В. В., Романчук І. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_4 на заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 07 березня 2013 року,

                                        В С Т А Н О В И В:

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 05 травня 2007 року уклала з відповідачем ОСОБА_3 договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої в с. Колоденка Рівненського району Рівненської області площею 0,0991 га, з цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства, згідно умов якого вищевказане нерухоме майно перейшло у її власність.
Позивач вказувала, що здійснити реєстрацію свого права власності на цю земельну ділянку у відповідних державних органах вона не може, так як договір купівлі-продажу не був укладений відповідно до ст. 657 ЦК України у письмовій формі та нотаріально не посвідчений з вини відповідача.
Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_2 просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої в с. Колоденка Рівненського району Рівненської області, площею 0,0991 га, з цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства та визнати за нею право власності на неї.
Заочним рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 07 березня 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Визнано дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0991 га, кадастровий номер 5624685900020050460, розташованої у с. Колоденка Рівненського району Рівненської області, укладений 05 травня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,0991 га, з цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5624685900020050460 в с. Колоденка Рівненського району Рівненської області.
Скасовано державний акт на право власності на цю земельну ділянку серії ЯД № 267980, виданий 02 квітня 2007 року на ім`я ОСОБА_3 .
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що істотні умови укладеного між сторонами договору купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої в с. Колоденка Рівненського району Рівненської області, виконані повністю, а тому цей договір є дійсним.
В апеляційній скарзі особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_4 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, не відповідають дійсним обставинам справи. У своїх доводах апеляційної скарги ОСОБА_4 вказувала, що з 26 грудня 2005 року їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0958 га, кадастровий номер 56246859000:02:005:1126, в с.Колоденка Рівненського району Рівненської області, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. 03 листопада 2020 року з відповіді інженера-землевпорядника ФОП ОСОБА_5 їй стало відомо, що частину належної їй на праві власності земельної ділянки з кадастровим номером 56246859000:02:005:1126 було включено до складу земельної ділянки з кадастровим номером 5624685900:02:005:0460 в с. Колоденка Рівненського району Рівненської області, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 04 листопада 2020 року з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вона дізналася, що право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 5624685900:02:005:0460 в с. Колоденка Рівненського району Рівненської області з цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства, було зареєстровано на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 07 березня 2013 року у цивільній справі №570/151/13-ц, тобто визнано право власності на частину земельної ділянки, що належить з 26 грудня 2005 року їй, ОСОБА_4 . Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов ОСОБА_2 . 
Постановою Рівненського апеляційного суду від 04 березня 2021 року заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 07 березня 2013 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 . 
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року постанову Рівненського апеляційного суду від 04 березня 2021 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Підставою для скасування Верховним Судом постанови апеляційного суду стало те, що останній переглянув рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку без належного повідомлення позивача ОСОБА_2 про розгляд справи в судовому засіданні на 04 березня 2021 року.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представника позивача та представників особи, яка не брала участі справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, виходячи з таких мотивів.
Як вбачається з матеріалів справи, 10 лютого 2005 року відповідач ОСОБА_3 видала нотаріально посвідчену довіреність ВВІ № 943797, якою уповноважила позивача ОСОБА_2 здійснювати представництво її інтересів в державних органах з питань отримання Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, яка розташована в с. Колоденка Рівненського району Рівненської області для ведення особистого селянського господарства (а.с.5, том 1).
05 травня 2007 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яку ОСОБА_2 оплатила відповідачу ОСОБА_3 3 000 доларів США готівковим шляхом за погодженням сторін у присутності свідків, про що остання видала письмову розписку (а.с.3, том 1).
Відповідач, отримавши грошові кошти, відразу передала земельну ділянку у користування позивача. Позивач також отримала усі документи на земельну ділянку, а саме технічну документацію та державний акт, про що свідчать її підписи як довіреної особи ОСОБА_3 у вказаних документах.
Позивач ОСОБА_2 вважаючи себе власником земельної ділянки та у зв`язку з неможливістю нотаріально посвідчити вказаний договір купівлі-продажу, оскільки відповідач ухилилась від нотаріального посвідчення договору, звернулась з відповідним позовом до суду.
У суду першої інстанції не виникло сумніву, що істотні умови укладеного між сторонами договору купівлі-продажу земельної ділянки в с. Колоденка Рівненського району Рівненської області, виконані повністю, у зв`язку з чим суд його визнав дійсним.
Право власності відповідача ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,0991 га, кадастровий номер 56:246:859:00:02:005:0460 в с. Колоденка Рівненського району Рівненської області, підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим на підставі рішення Корнинської сільської ради від 18 грудня 2006 року № 122 (а.с.4, том 1).
Відповідно до плану меж земельної ділянки 56:246:859:00:02:005:0460 по межі В до Г вона межує з межами земельної ділянки ОСОБА_4 .
Право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0958 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 5624685900:02:005:1126 в с. Колоденка Рівненського району Рівненської області, підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим на підставі рішення Корнинської сільської ради від 05 грудня 2011 року № 410 (а.с.40-41, том 1).
Однак, право власності на цю земельну ділянку у неї виникло набагато раніше ніж у ОСОБА_6 на сусідню земельну ділянку, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 26 грудня 2005 року (а.с.43, том 1).
Як слідує з відповіді інженера-землевпорядника ФОП ОСОБА_5 від 03 листопада 2020 року, частину належної ОСОБА_4 на праві власності земельної ділянки, кадастровий номер 56246859000:02:005:1126, було включено до складу земельної ділянки, кадастровий номер 5624685900:02:005:0460 в с. Колоденка Рівненського району Рівненської області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, право власності на яку зареєстровано за позивачем ОСОБА_2 .
При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували ту обставину, що при формуванні земельної ділянки ОСОБА_6 у 2006 році, частина земельної ділянки ОСОБА_4 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства вилучалась у неї та передавалась ОСОБА_6 .   
Згідно з ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.
При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України.
Аналогічні правові позиції викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» де роз`яснено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін, а також у постановах Верховного Суду від 18 січня 2021 року, від 16 лютого 2021 року, від 21 жовтня 2020 року.
Статтею 657 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Як визначено ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, наявні в матеріалах справи докази не свідчать про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрати можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України.
Враховуючи ту обставину, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 05 травня 2007 року в силу ст. 657 ЦК України, в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про задоволення позову ОСОБА_2 . 
Отже, на думку колегії суддів, суд ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а його висновки не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим оскаржуване рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, необхідно скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.
Разом з тим, не підлягає до задоволення клопотання представника позивача ОСОБА_1 про закриття провадження у справі з тих підстав, що права апелянта, яка не була учасником справи, оспорюваним рішенням не порушені, оскільки матеріали справи містять докази, зокрема відповідь інженера-землевпорядника ФОП ОСОБА_5 від 03 листопада 2020 року, які вказують на порушення оскаржуваним рішенням прав особи, яка не брала участі в справі ОСОБА_4 . 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд                                                 
                                                  У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_4 задовольнити.
Заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 07 березня 2013 року у цій скасувати і ухвалити нове судове рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: