ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року 
м. Київ
справа №280/6154/19
адміністративне провадження №К/9901/18669/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді-доповідача: Мартинюк Н.М.,
суддів: Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу №280/6154/19
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління ДФС у Запорізькій області
про зобов`язання вчинити дії та стягнення грошової компенсації,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2020 року (головуючий суддя: Коршун А.О., судді: Чередниченко В.Є., Панченко О.М.).
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2019 року ОСОБА_1 пред`явив позов до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - «ГУ ДФС у Запорізькій області»), в якому просив суд: 
- зобов`язати ГУ ДФС у Запорізькій області здійснити перерахунок ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (за особливості проходження служби - постанова Кабінету міністрів України №704, за роботу в умовах режимних обмежень - постанова Кабінету міністрів України №414, місячну премію та індексацію заробітної плати) і одноразового додаткового виду грошового забезпечення (матеріальної допомоги на оздоровлення) за період з березня 2018 року до вересня 2019 року, та виплатити заборгованість;
- стягнути з ГУ ДФС у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі утриманих з нього сум податку на доходи фізичних осіб у розмірі: 54 605 грн 61 коп і військового збору в розмірі: 4  550 грн 48 коп.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він працював старшим слідчим з особливо важливих справ третього відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Запорізькій області та був звільнений зі служби відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років. 
При звільненні йому нараховано і виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі: 79125 грн 45 коп. Проте, позивач не погоджується із розміром нарахованої та виплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки вважає, що при її обчисленні відповідачем протиправно не враховано до складу місячного грошового забезпечення всі його складові, зокрема, за особливості проходження служби, за роботу в умовах режимних обмежень, місячну премію, індексацію заробітної плати і матеріальну допомогу на оздоровлення. 
Виходячи із середньомісячного розміру грошового забезпечення на день в сумі: 17688 грн 45 коп, позивач вважає, що повинен був отримати одноразову грошову допомогу в розмірі: 106130 грн 70 коп. 
До того ж, позивач вважає, що має право на компенсацію втрати частини заробітку в розмірі утриманого податку на доходи фізичних осіб та військового збору за 2017-2018 роки.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року позов задоволено частково.
Зобов`язано ГУ ДФС у Запорізькій області здійснити перерахунок ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (за особливості проходження служби, за роботу в умовах режимних обмежень, місячної премії та індексації заробітної плати) і виплатити заборгованість.
У задоволенні решти вимог відмовлено.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами не оспорюється право позивача на отримання при звільненні одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Окружний суд встановив, що при визначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, мають бути враховані за період з березня 2018 року до вересня 2019 року: посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за особливості проходження служби; надбавка за роботу в умовах режимних обмежень; місячна премія; індексація заробітної плати, доплата за нічні.
Щодо позовної вимоги про компенсацію втрати частини заробітку у розмірі утриманого податку на доходи фізичних осіб та військового збору за 2017-2018 роки, суд першої інстанції зазначив, що у період з 1 січня 2017 року до 31 грудня 2018 року Податковим кодексом України не було передбачено спрямування податку на доходи фізичних осіб та військового збору на компенсацію втрат доходів працівників податкової міліції, у зв`язку з чим позивач не набув відповідного права.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2020 року рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що розмір одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, визначається в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, яке (грошове утримання) встановлюється на дату настання події без урахування одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Оскільки, надбавка за особливості проходження служби, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень, премія, індексація заробітної плати, а також матеріальна допомога на оздоровлення не є виплатами, які входять до місячного утримання позивача, відповідач правомірно не включив їх при обчисленні одноразової допомоги при звільненні позивача зі служби.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про компенсацію втрати частини заробітку в розмірі утриманого податку на доходи фізичних осіб та військового збору за 2017-2018 роки.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзивів
У липні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2020 року і залишити в силі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року.
Скаржник у касаційній скарзі покликається на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Верховним Судом ухвалою від 21 вересня 2020 року було відкрито касаційне провадження.
У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить відмовити у її задоволенні, а постанову апеляційного суду залишити без змін. Відзив обґрунтований правильністю вирішення спору судом апеляційної інстанції із дотриманням норм матеріального та процесуального права.
ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
30 вересня 2019 року ОСОБА_1 підполковника податкової міліції, старшого слідчого з особливо важливих справ третього відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Запорізькій області, звільнено з податкової міліції у запас Збройних Сил України за підпунктом «ж» пунктом 64 (за власним бажанням). 
На день звільнення позивача його вислуга складає: у календарному обчисленні - 24 роки 00 місяців 00 днів; у пільговому обчисленні - не має.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» позивачу при звільнені виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний з 24 повних календарних років служби, і під час розгляду цієї справи судом право позивача на отримання при звільненні одноразової грошової допомоги у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби сторонами не оспорювалось.
Судами також встановлено, що під час звільнення позивачу було виплачено грошову компенсацію за невикористану чергову відпусту за 2003- 2019 роки. 
Відповідно до Грошового атестату №15 від 3 жовтня 2019 року позивач мав такі види грошового забезпечення: посадовий оклад - 6910 грн 00 коп на місяць; оклад за спеціальним званням - 1410 грн 00 коп на місяць; надбавка за вислугу років у розмірі 45 відсотків - 3744 грн 00 коп на місяць; надбавка за таємність у розмірі 10 відсотків - 691 грн 00 коп на місяць; індексація грошового забезпечення (базовий місяць - березень 2018 року) - 206 грн 72 коп; по 30 вересня 2019 року позивачу нараховано такі види грошового забезпечення: посадовий оклад - 6910 грн 00 коп; оклад за спеціальним званням - 1410 грн 00 коп; надбавка за вислугу років у розмірі 45 відсотків - 3744 грн 00 коп; надбавка за таємність у розмірі 10 відсотків - 1382 грн 00 коп; індексація грошового забезпечення - 206 грн 72 коп; компенсація прибуткового податку грошового забезпечення - 2457 грн 49 коп.
Відповідно до довідки про нарахований дохід та утриманий податок №360 від 25 жовтня 2019 року, за період з січня 2017 року до березня 2017 року позивачу нарахований дохід - 9290 грн 19 коп; оподаткований дохід - 9290 грн 19 коп; утриманий податок - 1672 грн 23 коп; компенсовано прибуткового податку - 00 грн 00 коп; військовий збір - 139 грн 35 коп; за період з квітня 2017 року до жовтня 2018 року позивачу нарахований дохід - 211647 грн 25 коп; оподаткований дохід - 211647 грн 25 коп; утриманий податок - 38096 грн 50 коп; компенсовано прибуткового податку - 00 грн 00 коп; військовий збір - 3174 грн 72 коп.
13 листопада 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про донарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби та відшкодування утриманого податку на доходи фізичних осіб та військового збору, у якій зазначив, що відповідачем безпідставно не включено до складу місячного грошового забезпечення всі його складові, а саме: нарахування за особливості проходження служби; нарахування за роботу в умовах режимних обмежень; місячну премію; індексацію заробітної плати; матеріальну допомогу на оздоровлення, що призвело до виплати йому суми одноразової грошової допомоги у значно меншому розмірі, ніж це передбачено законом. До того ж, позивач зазначив, що він має право на компенсацію втрати частини заробітку за 2017-2018 роки у розмірі утриманого податку на доходи фізичних осіб в сумі: 54605 грн 61 коп і військового збору в сумі: 4550 грн 48 коп, тому просив виплатити йому таку компенсацію.
Відповідач листом №15003/14/08-01-05-02-01 від 27 листопада 2019 року повідомив позивача про те, що розрахунок одноразової грошової допомоги при звільнені складений на підставі вимог діючого законодавства, підстав для здійснення донарахувань до одноразової грошової допомоги немає. Щодо проведення позивачу виплат грошової компенсації податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 1 січня 2017 року до 31 грудня 2018 року відповідач зазначив, що відсутні правові підстави для задоволення таких вимог.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України») визначено, що в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 348 Податкового кодексу Україні (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.
Стаття 353 Податкового кодексу України передбачає, що особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Відповідно до пункту 353.4.2 статті 353 Податкового кодексу України звання «підполковник податкової служби» належить до старшого начальницького складу.
Згідно з пунктом 356.1 статті 356 Податкового кодексу України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
Відповідно до статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги» від 30 жовтня 1998 року №1716 на осіб начальницького складу податкової міліції та курсантів Академії державної податкової служби поширюється чинність постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» (далі - «Постанова №393»).
Відповідно до пункту 10 Постанови №393 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Механізм нарахування і виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, а також форму та порядок видачі грошових атестатів визначено Порядком виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 17 липня 2018 року №616 (далі - «Порядок №616»).
Відповідно до пункту 2 Порядку №616 місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, встановлене на дату настання події, без урахування одноразових додаткових видів грошового забезпечення. При цьому до місячного грошового забезпечення премія включається у розмірі, нарахованому у місяці, що передує події.
Пунктом 3 Порядку №616 визначено, що грошове забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції (крім курсантів навчального закладу ДФС) складається з: 1) посадового окладу; 2) окладу за спеціальним званням; 3) щомісячних додаткових видів грошового забезпечення: надбавок за вислугу років, за особливості проходження служби, за спортивне звання, за почесне звання, за виконання функцій державного експерта з питань таємниць, за службу в умовах режимних обмежень; доплати за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук; доплати за вчене звання; премій; 4) одноразових додаткових видів грошового забезпечення: матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань; допомоги для оздоровлення.
IV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
Верховним Судом ухвалою від 21 вересня 2020 року було відкрито касаційне провадження на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
- якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступних висновків.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень визначаються статтею 242 КАС України, відповідно до якої рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Конституційний Суд України у рішенні від 17 березня 2004 року №7-рп/2004 (справа про соціальний захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів) вказав, що визначений законами України відповідно до положень статті 17 Конституції України комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту військовослужбовців та працівників правоохоронних органів, зумовлений не їх непрацездатністю або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, певним обмеженням конституційних прав і свобод, у тому числі і права заробляти матеріальні блага для забезпечення собі і своїй сім`ї рівня життя, вищого за прожитковий мінімум. Тобто соціальні гарантії військовослужбовців та працівників правоохоронних органів випливають з характеру покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними державних функцій.
Суть спірних правовідносин, аргументи учасників справи, а також висновки судів попередніх інстанцій, зводяться до вирішення спірного питання у цій справі, а саме: встановлення складових частин щомісячного грошового забезпечення, які враховуються при визначенні розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особи начальницького складу податкової міліції. 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що право позивача як підполковника податкової міліції на отримання передбаченої пунктом 10 Постанови №393 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби сторонами не оспорюється.
У касаційній скарзі позивач зазначає, що при звільненні йому було виплачено  одноразову грошову допомогу в розмірі: 79125 грн 45 коп, розрахунок якої було здійснено, виходячи з посадового окладу - 6910 грн, надбавки за вислугу років - 3744 грн, окладу за військовим (спеціальним) званням - 1410 грн, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень - 691 грн, місячної премії у серпні - 432 грн 57 коп, що разом склало: 13187 грн 57 коп. А також, виходячи з розрахунку 24 повних календарних років служби (13187 грн 57 коп х 24 роки х 25).
Натомість, відповідно до розрахунків позивача, розмір його грошового забезпечення на день звільнення становив: 17688 грн 45 коп, а тому одноразова допомога при його звільненні мала бути визначена у розмірі: 106130 грн 70 коп (17688 грн 45 коп х 24 роки х 25). 
Позивач обґрунтовує, що відповідачем протиправно до розміру його грошового забезпечення не було включено надбавку за особливості проходження служби (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №704) - 23886 грн 72 коп, надбавку за роботу в умовах режимних обмежень (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №414) - 10917 грн 00 коп, місячну премію в розмірі - 30851 грн 42 коп, індексацію заробітної плати - 1307 грн 89 коп, матеріальну допомогу на оздоровлення - 39901 грн 46 коп.
Пунктом  3 Порядку №616 визначено, що грошове забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції (крім курсантів навчального закладу ДФС) складається з: 1) посадового окладу; 2) окладу за спеціальним званням; 3) щомісячних додаткових видів грошового забезпечення: надбавок за вислугу років, за особливості проходження служби, за спортивне звання, за почесне звання, за виконання функцій державного експерта з питань таємниць, за службу в умовах режимних обмежень; доплати за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук; доплати за вчене звання; премій; 4) одноразових додаткових видів грошового забезпечення: матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань; допомоги для оздоровлення.
Одночасно, відповідно до пункту 2 Порядку №616 місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, встановлене на дату настання події, без урахування одноразових додаткових видів грошового забезпечення. При цьому до місячного грошового забезпечення премія включається у розмірі, нарахованому у місяці, що передує події.
Тобто, до грошового забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. 
Верховний Суд зазначає, що до місячного грошового забезпечення, з якого вираховується розмір одноразової грошової допомоги, входять лише ті додаткові види грошового забезпечення, які мають постійний характер.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що розмір одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, визначається в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, яке встановлюється на дату настання події без урахування одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Аргументи позивача про те, що до місячного грошового забезпечення мають бути включенні усі отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, Верховний суд вважає безпідставними, оскільки положення Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на які покликається позивач, не регулюють питань виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, а стосуються питання призначення пенсії. 
До того ж, апеляційний суд обґрунтовано відхилив доводи позивача про необхідність визначення розміру грошового забезпечення відповідно до пункту 7 Постанови №393, адже це положення передбачає визначення місячного грошового утримання для цілей призначення пенсії, а не одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби. 
Зважаючи на це, з урахуванням непостійного характеру виплати індексації заробітної плати, а також матеріальної допомоги на оздоровлення, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що такі виплати не мають бути включені до місячного грошового забезпечення позивача та, відповідно, взяті при обчисленні розміру одноразової грошової допомоги при звільненні.
Щодо вимоги позивача про включення премії до відповідного обрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, апеляційний суд також обґрунтовано зазначив, що відповідно до пункту 2 Порядку №616 до місячного грошового забезпечення премія включається у розмірі, нарахованому у місяці, що передує події, тобто має бути включена в обрахунок спірної виплати у розмірі за 1 місяць, що передував звільненню. Отже, в цій частині відповідач правильно включив до розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні позивача премію за серпень 2019 року.
Щодо аргументів урахування такого щомісячного додаткового виду грошового забезпечення, як надбавки за особливості проходження служби, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704 (далі - «Постанова №704»), Суд вважає за необхідне зазначити таке.
Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 5 Постанови №704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, установлювати надбавку за особливості проходження служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) та особам рядового і начальницького складу в розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років.
Порядок та умови виплати такої надбавки визначати керівникам державних органів залежно від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних обов`язків за посадою.
Порядок та умови виплати надбавки за особливості проходження служби в органах податкової міліції визначаються Порядком №616.
Відповідно до пунктів 2, 3, 5, 6, 7 розділу 4 Порядку №616 надбавка за особливості проходження служби виплачується особам начальницького складу податкової міліції (крім курсантів навчального закладу ДФС) з дня її встановлення.
Керівник ДФС та керівники її територіальних органів у межах асигнувань, що виділяються на утримання відповідних органів, мають право встановлювати надбавку за особливості проходження служби у розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років залежно від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних обов`язків за посадою.
У разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи і порушення службової дисципліни надбавка за особливості проходження служби знімається або розмір її зменшується.
У разі недостатності фонду грошового забезпечення для проведення виплати надбавки її розмір переглядається. Надбавку може бути переглянуто у бік як збільшення, так і зменшення або знято у тому самому порядку, в якому здійснюється її встановлення.
Отже, встановлення надбавки за особливості проходження служби є правом керівника державного органу, її розмір не є сталим і залежить як від асигнувань державного органу, так і від особистих якостей та характеру служби особи.
Таким чином, враховуючи структуру грошового забезпечення, яка визначена пунктом 2 Постанови №704, порядок та умови виплати надбавки за особливості проходження служби, які визначені пунктом 5 Постанови №704 та Порядком №616, Верховний Суд дійшов висновку про те, що надбавка за особливості проходження служби є додатковим видом грошового забезпечення, який, за умови його щомісячної виплати, повинен враховуватися при визначенні розміру одноразової грошової допомоги при звільненні.
Встановленні обставини справи свідчать про те, що доплата за особливості проходження служби виплачувалася позивачу не постійно, а на момент звільнення у вересні 2019 року взагалі не виплачувалася. Отже, апеляційний суд дійшов правильного висновку про безпідставність включення такого виду грошового забезпечення при обрахунку щомісячної грошової допомоги при звільненні позивача.
Щодо надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці» №414 від 15 червня 1994 року Верховний Суд зазначає, що цей вид грошового забезпечення позивача було включено при обчисленні відповідачем розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби ОСОБА_1 , а тому позовні вимоги в цій частині вбачаються безпідставними, а висновок апеляційного суду про відмову в задоволенні позову в цій частині обґрунтованим.
Щодо компенсації утриманих сум податку на доходи фізичних осіб і військового збору, Верховний Суд вбачає висновки судів попередніх інстанції про залишення без задоволення цієї частини позовних вимог обґрунтованими, оскільки у спірний період Податковим кодексом України не було передбачено спрямування податку на доходи фізичних осіб та військового збору на компенсацію втрат доходів працівників податкової міліції, у зв`язку з чим суди попередніх інстанцій правильно встановили відсутність у позивача цього права. Указаний висновок корелюється з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 23 жовтня 2019 року в справі №520/4613/19, а також у постанові від 25 березня 2019 року в справі №820/4516/18.
Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції під час розгляду та ухвалення оскаржуваної постанови, та їм була надана належна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведено.
Враховуючи зазначене, Верховний Суд вважає, що постанова апеляційного суду, в межах доводів касаційної скарги, ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суд під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Усі доводи та їх обґрунтування викладені у касаційній скарзі не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, тому підстави для скасування ухваленого судового рішення та задоволення касаційної скарги відсутні.
За змістом частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Отже, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін. 
З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність підстав, наведених у статтях 139, 140 КАС України, судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 139, 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена. 

………………….

………………….

………………….
Н.М. Мартинюк 
А.В. Жук
Ж.М. Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду