ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2021 року	Львів	Справа № 260/2762/20 пров. № А/857/17258/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Шевчук С.М., Шинкар Т.І.
з участю секретаря судового засідання:                      Лутчин А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Ващиліним Р.О., час ухвалення судового рішення 12 год 15 хв у м. Ужгороді, час складання повного тексту судового рішення 11 грудня 2020 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
в с т а н о в и в :
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив  визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі – ГУ ДФС, відповідач) №65-о від 04.08.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити його на посаді завідувача сектору активних заходів оперативного управління ГУ ДФС з 05.08.2020 та стягнути з відповідача на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 05.08.2020 по дату ухвалення рішення.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.12.2020 позовні вимоги були задоволені. Визнано протиправним та скасовано оспорюваний наказ, поновлено позивача на посаді завідувача сектору активних заходів оперативного управління ГУ ДФС або на рівнозначній посаді з 05.08.2020 та стягнуто з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 59614,80 грн.
20.04.2021 Восьмим апеляційним адміністративним судом рішення суду першої інстанції було скасовано та прийнято постанову, якою відмовлено у задоволенні позову.
Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.09.2021 постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2021 було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Верховний Суд вказав, що відмовляючи у задоволені позову суд апеляційної інстанції не звернув увагу та не дослідив чи пропонувалися позивачу вакантні посади для переведення одночасно з попередженням про наступне звільнення та чи були вакантні посади, які могли бути йому запропоновані станом на день попередження про звільнення. У разі, якщо такі посади були, то з яких причин не були запропоновані позивачу. Також не перевірено чи відбулося у ГУ ДФС скорочення штату, зокрема, чи було скасовано посаду завідувача сектору активних заходів оперативного управління, не було досліджено штатний розпис на 2020 рік ГУ ДФС, на підставі якого позивача було попереджено про наступне вивільнення у травні 2020 року. Суд першої інстанції з цього приводу дійшов висновку, що кількість штатних одиниць сектору активних заходів, де працював позивач, залишилася незмінною, а посада завідувача сектору не ліквідована. Проте, такий висновок не був перевірений апеляційним судом та не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 31.01.2019 по справі №820/4077/17.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що  ОСОБА_1 у період з 18.10.1999 по 04.08.2020 проходив службу в органах податкової міліції та на момент звільнення перебував на посаді завідувача  сектору активних заходів оперативного управління ГУ ДФС.
Відповідно до постанов Кабінету Міністрів України №1200 від 18.12.2018, №846 від 25.09.2019, регламенту ГУ ДФС та наказу ДФС України №51 від 17.04.2020, наказом ГУ ДФС №32 від 07.05.2020 введено в дію з 07.05.2020 організаційну структуру та штатний розпис ГУ ДФС на 2020 рік.
26.05.2020 позивача було повідомлено про можливе наступне вивільнення у зв`язку з реорганізацією, зміною організаційної структури та штатного розпису посади, яку він обіймав з 04.08.2020 на підставі п.64 п.п. «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР №114 від 29.07.1991, при відсутності можливості подальшого використання на службі.
29.07.2020 ОСОБА_1 було ознайомлено із запропонованими в додатку до попередження про наступне вивільнення від 27.07.2020 наявними вакантними посадами в ГУ ДФС, а саме :
-                    старшого слідчого з особливо важливих справ першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління;
-                    слідчого з особливо важливих справ першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління;
-                    старшого інспектора з особливих доручень сектору діловодства управління оперативно-розшукової діяльності;
-                    старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу організації викриття економічних злочинів управління оперативно-розшукової діяльності;
-                    оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу організації викриття економічних злочинів управління оперативно-розшукової діяльності;
-                    старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ сектору аналізу та прогнозування криміногенних факторів управління оперативно-розшукової діяльності;
-                    старшого оперуповноваженого оперативно-технічного відділу управління оперативної підтримки;
-                    старшого інспектора відділу організаційно-аналітичного забезпечення.
Однак від запропонованих вакантних посад ОСОБА_1 відмовився та виявив бажання продовжувати працювати на посаді завідувача сектору активних заходів ГУ ДФС.
04.08.2020 позивачу було повторно запропоновано вищевказані вакантні посади, від яких позивач повторно відмовився та виявив бажання продовжувати працювати на посаді заступника начальника другого відділу розслідування кримінальних проваджень
Наказом голови комісії з реорганізації ГУ ДФС №65-о о/с від 04.08.2020 полковника податкової міліції ОСОБА_1 , завідувача сектору активних заходів оперативного управління ГУ ДФС було звільнено з 04.08.2020 з посади та податкової міліції ДФС у запас (з постановкою на військовий облік) на підставі п.64 п.п. «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР №114 від 29.07.1991.
Вважаючи спірний наказ та звільнення протиправним, позивач до адміністративного суду із зазначеним позовом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до проведеного порівняльного аналізу наданих відповідачем штатних розписів станом на 12 лютого та 7 травня 2020 року фактичного скорочення штатів, як необхідної підстави для дострокового звільнення зі служби не було. Жодних доказів наявності обставин, що стали підставою для звільнення позивача відповідачем не надано. Такі зміни як ліквідація оперативного управління ГУ ДФС як окремого структурного підрозділу, не стосувалися позивача, оскільки не вплинули на штатну чисельність сектору активних доходів, де він працював.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Відповідно до п.353.1 ст.353 ПК України, особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Пунктом 356.1 статті 356 ПК України передбачено, що держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про Національну поліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів Української РСР №114 від 29.07.1991 (далі - Положення).
Пунктом 8 Положення передбачені виключні підстави дострокового звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, серед яких, звільнення у зв`язку із скороченням штатів у разі відсутності можливості використання на службі.
Наведена норма узгоджується з п.п. «г» п.64 Положення, відповідно до якого особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.
При цьому, колегія суддів враховує роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.19 постанови №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», відповідно до якого при розгляді спорів про звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.
В обґрунтування правомірності звільнення позивача, відповідач покликався на проведення в органах ДФС реорганізаційних заходів, в тому числі, ліквідації оперативного управління ГУ ДФС як окремого структурного підрозділу.
Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України №1200 від 18.12.2018 вирішено  утворити Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.
У подальшому пункт 2 вищевказаної Постанови Уряду був доповнений новим абзацом постановою Кабінету Міністрів України №846 від 25.09.2019, яким визначено, що підрозділи податкової міліції у складі ДФС продовжують здійснювати повноваження та виконувати функції з реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, здійснюючи оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну та охоронну функції до завершення здійснення заходів з утворення центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.
За результатами здійснених реорганізаційних заходів кількість штатних одиниць в ГУ ДФС збільшилася на 6, при цьому кількість штатних одиниць сектору активних заходів оперативного управління ГУ ДФС, у якому працював позивач, залишилася незмінною, а посада завідувача не ліквідована.
Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у ГУ ДФС не відбулось фактичного скорочення штатів, як необхідної підстави для дострокового звільнення позивача зі служби на підставі п.п. «г» п.64 Положення.
Верховний Суд у постанові від 31.01.2019 по справі №820/4077/17 дійшов висновку, що у разі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший або при його перепрофілюванні звільнення з публічної служби, зміна її істотних умов можуть мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, змінами в їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями тощо. Саме по собі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не може бути підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження. Скорочення штату встановлюється шляхом порівняння штатних розписів цієї юридичної особи до і після її реорганізації.
Зміна найменування бюджетної установи, її структури та штатного розпису є її реорганізацією. В юридичній практиці така форма реорганізації називається перетворенням.
При цьому, переведення працівників з однієї посади на іншу чи з одного структурного підрозділу до іншого здійснюється у разі, якщо діяльність бюджетної установи не припиняється, але змінюються її повноваження, структура чи штатний розпис, тобто проводяться організаційно-штатні заходи, реорганізація.
Частиною четвертою статті 36 КЗпП України передбачено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. 
Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України).
Ліквідація оперативного управління ГУ ДФС, як окремого структурного підрозділу, не вплинула на штатну чисельність сектору активних заходів ГУ ДФС, у якому працював позивач.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач при звільненні позивача порушив норми трудового законодавства та вчинив дії, які не вказують на добросовісність та розсудливість при реалізації своїх повноважень, що покликані забезпечити захист трудових прав працівників під час проведення реорганізаційних заходів, пов`язаних зі скороченням штату та змінами в організації праці, а відтак оспорюваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню.
Стосовно вимог позивача про поновлення його на посаді, з якої його було звільнено, або, у разі відсутності такої посади на момент поновлення на роботі, на рівнозначній посаді в ГУ ДФС, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Частиною першою статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При цьому, закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235, статті 2401 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.
Таким чином, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення на посаді, з якої його було незаконно звільнено.
Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.05.2018 по справі №П/9901/101/18 (провадження №11-217заі18), постановах Верховного Суду від 04.07.2018 по справі №826/12916/15, від 06.03.2019 по справі №824/424/16-а, від 13.03.2019 по справі №826/751/16, від 27.06.2019 по справі №826/5732/16, від 26.07.2019 по справі №826/8797/15, від 09.10.2019 по справі №П/811/1672/15, від 12.09.2019 по справі №821/3736/15-а, від 22.10.2019 по справі №816/584/17, від 15.04.2020 по справі №826/5596/17, від 19.05.2020 по справі №9901/226/19, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.
Отже, з урахуванням встановлених обставин, позивач підлягає поновленню на посаді завідувача сектору активних заходів оперативного управління ГУ ДФС з 05.08.2020, а не на рівнозначній, як помилково вказав суд першої інстанції.
Стосовно вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає наступне.
Так, ч.2 ст.235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі – Порядок №100) передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата..
Відповідно до п.8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
У розглядуваному випадку, колегія суддів виходить з того, що п.4 Розділу ХІІ  Порядку виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №616 від 17.08.2018, особам начальницького складу податкової міліції, звільненим з органів ДФС, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за визначений час вимушеного прогулу грошове забезпечення нараховується виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення, помноженого на кількість календарних днів періоду вимушеного прогулу.
Отже, пункт 4 Розділу ХІІ Порядку №616 узгоджується з п.8 Порядку №100 та не суперечить йому.
Згідно довідки ГУ ДФС №145/07-16-05-02-09 від 04.11.2020, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 , з урахуванням кількості фактично відпрацьованих у вказаний період робочих днів, становила 709,70 грн (14834,37+15682,79/43), а середньомісячна - 15258,55 грн (709,70*((20 + 23)/2).

Загальна кількість робочих днів за період вимушеного прогулу з 05.08.2020 по 02.12.2020 складає 84 календарних дні, а тому з урахуванням наведених вище розрахунків загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 59614,80 грн (84 календарних дні х 709,70 грн), з утриманням із цієї суми обов`язкових податків та зборів, оскільки відповідач, як податковий агент відповідно до ПК України та як страхувальник згідно Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зобов`язаний виплатити позивачеві суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, утримавши з нього при виплаті податки та інші обов`язкові платежі.
Відповідно до п.2, 3 ч.1 ст.371 КАС України, негайно виконуються рішення суду присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Отже, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді завідувача сектору активних заходів оперативного управління ГУ ДФС та стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 15258,55 грн, з утриманням із цієї суми обов`язкових податків та зборів підлягає до негайного виконання.
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованогост.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) ЄСПЛ вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, крім описаних вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, а тому не вимагають детальної відповіді.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області задовольнити частково.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Закарпатській області №65-о від 04 серпня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Поновити ОСОБА_1 (місце проживання : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на посаді завідувача сектору активних заходів оперативного управління Головного управління ДФС у Закарпатській області з 05 серпня 2020 року.
Стягнути з Головного управління ДФС у Закарпатській області (місцезнаходження : вулиця Волошина, будинок №52, місто Ужгород, 88000, код ЄДРПОУ - 39393632) на користь ОСОБА_1 (місце проживання : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 59614 (п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот чотирнадцять) гривень 80 копійок.
Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору активних заходів оперативного управління Головного управління ДФС у Закарпатській області та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць в розмірі 15258 (п`ятнадцять тисяч двісті п`ятдесят вісім) гривень 55 копійок підлягає до негайного виконання.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. М. Шевчук 	
 	 	Т. І. Шинкар 	
Повне судове рішення складено 18.11.2021.