ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1465/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №707/179/21 Категорія: 304090000  	Миколаєнко Т. А. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       28 вересня 2021 року м. Черкаси

Колегія суддів Черкаського апеляційного суду у складі суддів: 

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л. 
учасники справи: 
позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;
відповідач – ОСОБА_1 ; 
особа, що подала апеляційну скаргу – представник ОСОБА_1 – адвокат Чирва Оксана Володимирівна; 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Чирви Оксани Володимирівни на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 19 травня 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
в с т а н о в и л а :

В січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Свої вимоги обґрунтовували тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 26 травня 2011 року.
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www://privatbank.ua складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.
У зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором, станом на 30 листопада 2020 року відповідач має заборгованість в сумі – 84254,25 грн., що складається з 84254,25 грн. – заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 20 грн. – заборгованість за поточним тілом кредиту, 84234,25 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками; 0 грн. – заборгованість за простроченими відсотками; 0 грн. – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0 грн. – нарахована пеня; 0 грн. – нарахована комісія. 
Просив суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 84254,25 грн. 
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 19 травня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 84254,25 грн. Вирішено питання судових витрат.
Рішення мотивоване тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також зважаючи на вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд, шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права, просив рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 19 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилався на те, що внаслідок відсутності можливості на подання відзиву на позовну заяву, ОСОБА_1 фактично була позбавлена права на участь у розгляді своєї справи, що передбачено ч. 5 ст. 4 ЦПК України.
Суд не надав додаткового часу представнику відповідача для ознайомлення з матеріалами справи та подання відзиву на позовну заяву та не відклав розгляд справи в межах розумного процесуального строку.
Проте суддя у порушення вимог процесуального законодавства вирішив розглянути справу за наявними матеріалами, що призвело до винесення рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.
У анкеті-заяві  ОСОБА_1  вказано кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна/Gold» у розмірі 15000 грн., даний максимальний кредитний розмір ОСОБА_1 вказано самостійно, про що свідчить заповнення тексту самостійно та особистий підпис.
АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви надало довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 в якій зазначено історію зміни кредитного ліміту.
З даної довідки вбачається, що 21 жовтня 2016 року кредитний ліміт кредитної картки ОСОБА_1 був збільшений до розміру 15000 грн., проте сума заборгованості яку просить стягнути позивач на свою користь складає 84254,25 грн., що на 69154,25 грн. більше ніж зазначено у довідці про зміну кредитного ліміту кредитної картки.
Зі змісту ст. 1054 ЦК України, вбачається що позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю грошові кошти у розмірі та на умовах, встановлених договором.
Суд першої інстанції при винесенні рішення не врахував позицію Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, що у свою чергу призвело до порушення законних прав та інтересів відповідача.
Вважає, що АТ КБ «ПриватБанк» при укладенні договору з ОСОБА_1 не дотримався вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» в частині повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Крім того, апелянт зазначає, що при винесенні оскаржуваного рішення суд був зобов`язаний врахувати строк позовної давності, враховуючи ту обставину, що позивач знав про порушення зобов`язання відповідачем, проте жодних дій щодо судового врегулювання спору не вчиняв.
Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.
Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що 26 травня 2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. 
У заяві зазначено, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася та згідна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй у письмовому вигляді, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua.
Як доказ банком надано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які не підписані позичальником. Відповідно до вказаного витягу з Тарифів Банк пропонує кредитування за чотирма схемами. Визначити, яку конкретну схему кредитування обрано відповідачем, з наданих документів встановити неможливо.
Згідно з розрахунком заборгованості станом на 30 листопада 2020 року відповідач має заборгованість в сумі – 84254,25 грн., що складається з 84254,25 грн. – заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 20 грн. – заборгованість за поточним тілом кредиту, 84234,25 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками; 0 грн. – заборгованість за простроченими відсотками; 0 грн. – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0 грн. – нарахована пеня; 0 грн. – нарахована комісія.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив суд стягнути заборгованість за тілом кредиту.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26 травня 2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (без уточнення обраного виду карти) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. 
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов узгоджені з відповідачем при підписанні анкети-заяви від 26 травня 2011 року.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Такі висновки відповідають позиції Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17.
Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що анкета - заява від 26 травня 2011 року, крім анкетних даних  ОСОБА_1  не містить жодних відомостей, на підставі яких можна встановити волевиявлення позичальника на укладення кредитного договору на умовах, що заявлені позивачем. 
До позовної заяви не додані документи, які підтверджують, що на момент підписання заяви, відповідач була ознайомлена саме з заявленими позивачем умовами кредитування з використанням кредитки. Надані Тарифи з обслуговування кредитних карт «Універсальна» не підтверджують узгодження з позичальником конкретних умов кредитування. Крім того, у зв`язку з тим, що відповідач не підписувала надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www://privatbank.ua, то такі докази є неналежними і не беруться до уваги судом. 
За таких міркувань, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.
Таким чином, враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не є неналежними доказами і не беруться до уваги судом.
Проте, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за тілом кредиту в сумі 84254,25 грн. виходячи з наступного.
Відповідно до положень статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. 
Оскільки, фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, виходячи із частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає що з боржника необхідно стягнути на користь Банку фактично отриману суму кредитних коштів.
З матеріалів справи вбачається, а саме з виписки по рахунку за договором за період з 24 вересня 2012 року по 28 листопада 2020 року відповідачем було використано кредитних коштів на загальну суму 163993,47 грн. (а.с. 53-61)
В той же час відповідачем внесено на погашення заборгованості за вище вказаний період 224008,90 грн. 
А тому, колегія суддів зазначає, що оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти були повернуті Банку в повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 84254,25 грн. 
У зв`язку з наведеним, рішення суду першої інстанції підлягає до скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості (тілом кредиту). 
Що стосується посилань апелянта в своїй апеляційній скарзі про те, що суд був зобов`язаний врахувати строк позовної давності, враховуючи ту обставину, що позивач знав про порушення зобов`язання відповідачем, проте жодних дій щодо судового врегулювання спору не вчиняв то в даному випадку слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Частиною 5 ст. 261 ЦК України визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року в справі № 6-14цс14, за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).
Як вбачається з розрахунку заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 періодично вносила кошти на кредитну картку. Останнє поповнення карткового рахунку здійснене 10 липня 2020 року, що свідчить про визнання відповідачкою боргу. Вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, є підставою для переривання позовної давності (ч. 1 ст. 264 ЦК України). Оскільки факту порушення прав позивача щодо неповернення кредитних коштів не встановлено, питання щодо застосування чи не застосування строків позовної давності не підлягає розгляду. 
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, понесені судові витрати підлягають стягненню з позивача на користь відповідача в сумі 3405 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Чирви Оксани Володимирівни - задовольнити.
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 19 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.
В задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити. 
Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3405 гривень. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді