ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8491/21 Справа № 185/9477/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гаврилов  В. А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
                                       головуючого - Городничої В.С.,
                                       суддів-Лаченкової О.В.,Петешенкової М.Ю.,

       розглянувши в порядку спрощеного провадження у м.Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

                                               ВСТАНОВИЛА:

       У листопаді 2018 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 18.11.2008 року з відповідачем був укладений договір №б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 2 000,00 грн на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі та умовах встановлених договором. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 18.10.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 34 021,76 грн, котра складається із: заборгованість за кредитом – 10 013,76 грн, заборгованість за відсотками – 12 091,71 грн, пеня - 10 058,11 грн, 250 грн - штраф (фіксована частина), 1 608,18 грн - штраф (процентна складова).
       Враховуючи викладене, банк просив стягнути вищевказану заборгованість та судові витрати.
       Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.
       Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 18.11.2008 року у розмірі 10 013,76 грн.В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.
       З таким рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивач не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в оскаржуваній частині та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у цій частині.
       В своїй апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
        ОСОБА_1 своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ "ПриватБанк", не скористався.
       Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, з наступних підстав.
       Судом встановлено, що 18.11.2008 року між відповідачем та банком було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.
       Встановлено, що відповідачем також було підписано довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти кредитка “Універсальна 30 днів пільгового періоду". 
       Суд першої інстанції встановив, що на підставі вищевказаної анкети-заяви ОСОБА_1 отримав кредитну картку із встановленим кредитним лімітом у розмірі 250,00 грн, котрий 26.07.2017 року було збільшено до 16 000,00 грн.
       Із матеріалів справи вбачається, що станом на 18.10.2018 року заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором склала 34 021,76 грн, з якої: кредит – 10 013,76 грн, відсотки – 12 091,71 грн, пеня – 10 058,11 грн, штраф (фіксована частина) – 250 грн, штраф (процентна складова) – 1608,18грн.
       Задовольняючи позов в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 10 013,76грн, суд першої інстанції зазначив, що оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ “ПриватБанк” не повернуті, а також враховуючи вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд — шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" в частині стягнення відсотків по кредиту, пені та штрафу суд першої інстанції виходив з того, що надані банком довідка про умови кредитування та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною кредитного договору; відсутні докази того, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
       Колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у стягненні відсотків, пені та штрафу, оскільки в іншій частині рішення суду апелянтом не оскаржується.
       Так, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду щодо відмови у стягненні відсотків та штрафу, виходячи з наступного.
       У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       У позовній заяві АТ КБ "ПриватБанк" просило стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 12 091,71 грн.
       Як вбачається з анкети-заяви №б/н від 18.11.2008 року підписаної відповідачем, в ній визначено, що базова відсоткова ставка за користування кредитом становить 3,0 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячна комісія 0%.
        Із розрахунку заборгованості, наданої банком, вбачається, що заборгованість за відсотками за користування кредитом становить 12 091,71 грн.
       Згідно з частиною третьою статті 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
       Також, колегія суддів зауважує, що порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч. 4-6 ст. 1056-1 ЦК України.
       Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення.
       Однак, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку.
       Як зазначено в правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі №6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
       Такої ж позиції притримується Верховний Суд в своїй постанові від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц.
       Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ "ПриватБанк"процентів за користування кредитом, нарахованих за підвищеною процентною ставкою понад 36 % річних.
       Банк не надав до суду жодного належного доказу узгодження сторонами процентної ставки на рівні вищому ніж 36% річних та підстав її підвищення, також не надано жодного доказу сповіщення відповідача про збільшення процентної ставки, що є прямим порушенням вимог ст. 1056-1 ЦК України.
       Проте, з матеріалів справи вбачається зміна розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку позивачем з 01 квітня 2015 року до 43,20 % на прострочену заборгованість, яка є нікчемною, оскільки відсутні докази того, що збільшення розміру процентної ставки погоджено із відповідачем.
       Заборгованість по процентам за користування кредитом з накопичувальним підсумком за період з 18 листопада 2008 року по 31 березня 2015 року (до неправомірного підвищення процентної ставки) становила 64,03 грн, тому саме ця сума процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
       Що стосується доводів апеляційної скарги позивача щодо стягнення неустойки, колегія суддів вважає, що вимоги про стягнення штрафів підлягають задоволенню, а у стягненні пені слід відмовити, враховуючи наступне.
       Цивільно-правова відповідальність – це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
       Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
       Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
       Виходячи зі змісту ст.ст. 546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов`язання.
       Як передбачено в анкеті-заяві при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн + 5% від суми позову.
       За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
       Тому, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15 та від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні судом таких норм матеріального права.
       Враховуючи, що сторони погодили в анкеті-заяві №б/н від 18.11.2008 року неустойку у вигляді штрафів 250 грн +5% від суми позову за порушення позичальником термінів платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 120 днів, - колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача штрафу (фіксована частина) в сумі 250, 00 грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 503,89 грн (5% від 10 077,79 грн, тобто, суми тіла кредиту та відсотків, що підлягають до стягнення).
       Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       За таких обставин, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а заочне рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по відсоткам, пені та штрафам з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення про часткове задоволення даних позовних вимог.
       Згідно ст. 141 ЦПК України та з урахуванням розміру задоволених позовних вимог з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 132,15 грн.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.
       Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, зокрема, за відсотками за користування кредитом, за пенею та штрафами, та ухвалити в цій частині нове рішення.
       Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»  заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 64,03 грн, штраф (фіксована частина) в сумі 250,00 грн, штраф (процентна складова) в сумі 503,89 грн, що всього становить 817,92 грн.
       У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею — відмовити.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 132,15 грн.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

       Головуючий:                 В.С.Городнича

       Судді: О.В.Лаченкова
                                                                        М.Ю.Петешенкова