Дата документу 08.11.2021 Справа № 311/3300/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 311/3300/20 Головуючий у 1 інстанції Сидоренко Ю.В.
Провадження №22ц/807/2668/21                                 Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
08 листопада 2021 року         м. Запоріжжя
       Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого:        Полякова О.З.,
суддів: Кухаря С.В.
        Крилової О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 01 квітня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який було уточнено в ході розгляду справи, до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 зазначала, що 05 лютого 1993 року між нею та ОСОБА_1 укладено шлюб, який було розірвано 10 листопада 2005 року. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з ОСОБА_2 та перебуває на її утриманні.
Позивач також зазначала, що на цей час їх син навчається на 1 курсі на факультету економічної інформатики, денної форми навчання в Харківському національному економічному університеті ім. Семена Кузнеця та у зв`язку з цим син потребує матеріальної допомоги. Відповідач працює, отримує заробітну плату, пенсію. 
Посилаючись на вищенаведені обставини, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), до досягнення сином 23 років за умови, що він буде продовжувати навчання.
Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 01 квітня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання  ОСОБА_3   ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/6 (однієї шостої) частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з 26 грудня 2020 року та до закінчення ОСОБА_3 навчання у вищому навчальному закладі Харківський Національний економічний університет ім. Семена Кузнеця, тобто до 30 червня 2024 року, але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років. Рішення в цій частині допущено до негайного виконанню в межах суми платежу за один місяць. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з  ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 840,80 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить рішення Василівського районного суду Запорізької області від 01 квітня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору. 
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що позивачем доведено лише факт навчання сина у вищому навчальному закладі, але не надано переконливих доказів того, що син після досягнення повноліття потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, а ОСОБА_1 , в свою чергу, може таку допомогу надавати. 
Так, в оскаржуваному рішенні, на підтвердження витрат ОСОБА_2 на ОСОБА_3 суд посилається на квитанції за період до 26 грудня 2020 року, тобто ще до досягнення сином повноліття. 
Окрім цього, дійшовши висновку про те, що ОСОБА_1 , спроможний сплачувати аліменти на повнолітнього працездатного сина, суд першої інстанції повністю проігнорував надані ним письмові докази щодо стану здоров`я ОСОБА_1 та членів його родини та його матері. При цьому, відповідач перебуває у шлюбі із ОСОБА_4 , вони мають двох дітей, 2010 та 2019 року народження. Син ОСОБА_1 – ОСОБА_5 є особою з інвалідністю з дитинства, потребує постійного лікування та обстежень. Лікування ОСОБА_5 проходить в Іспанії, під опікою тещі, на що витрачаються великі кошти. Жінка відповідача не працює та не має самостійного доходу, оскільки доглядає за донькою – ОСОБА_6 , яка не досягла двох років. Також, до утриманців ОСОБА_1 належить його матір ОСОБА_7 , яка отримує незначну пенсію за віком, та має низку захворювань, які потребують лікування. Витрати на лікування несе скаржник. Крім наведеного, у ОСОБА_1 також діагностовано хворобу серця та хронічний парапроктит, у зв`язку з якими, скаржник потребує лікувань та обстежень. 
Отже, ОСОБА_1 має на утриманні чотирьох осіб, проте, суд стягнув з нього аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку. Враховуючи те, що інші особи, які перебувають на утриманні відповідача, не повинні бути забезпечені менше сина ОСОБА_8 , на їх утримання ОСОБА_1 потрібен витрачати також по 1/6 частині заробітку (доходу), тобто всього 5/6 частин заробітку (доходу). Між тим, чинне законодавство обмежує стягнення з доходів боржника і передбачає обов`язкову виплату боржнику після всіх утримань не менше 50 % заробітку та пенсії.
При цьому, судом першої інстанції всупереч ч. 2 ст. 200 СК України, також не взято до уваги можливість надання матеріальної допомоги ОСОБА_2 . Документів про свої доходи позивачем не надано. Разом з тим, ОСОБА_2 , перебуває у шлюбі, утриманців не має, а тому має можливість виділяти для утримання ОСОБА_3 значну частину своїх доходів. Всі доходи ОСОБА_1 , які доволі часто не вистачає, витрачаються на матеріальне забезпечення наявних в нього чотирьох утриманців та на їх лікування. На цей час надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому працездатному сину скаржник не спроможне. Натомість, ОСОБА_3 здоровий та дієздатний, який при наявності бажання може заробити грошові кошти. 
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою суду апеляційної інстанції в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Скориставшись своїм правом, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_9 надала до суду відзив, в якому просить залишити рішення Василівського районного суду Запорізької області від 01 квітня 2021 року без змін. Зазначає, що доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях. Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_1 на теперішній час офіційно працевлаштований, має регулярний дохід та постійне джерело прибутку, отримує щомісячно заробітну плату, а також отримує пенсію за віком, групи інвалідності немає, жодних доказів обмеження працездатності ним не надано.
Посилання ОСОБА_1 на те, що його дружина ОСОБА_4 весь час зайнята доглядом за малолітніми дітьми, не працює і не має самостійного доходу є недостовірними, оскільки згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_4 зареєстрована як фізична особа підприємець з 12 лютого 2020 року запис 20800000000006777, а отже має самостійний дохід. Також, скаржником не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що він утримує свою матір, та несе витрати на її лікування. Посилання ОСОБА_1 на наявність в нього хвороб, ОСОБА_2 , вважає безпідставними, оскільки відповідач дійсно лікувався, проте ним не надано жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 потребує подальшого лікування, яке вимагає великих матеріальних витрат. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_9 , також просить судові засідання проводи в режимі відео конференції. 
Враховуючи, що розгляд даної справи призначено без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, підстави для задоволення клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відсутні.
14 липня 2021 року від ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_9 на адресу апеляційного суду надійшли додаткові пояснення, в яких ОСОБА_2 , просить долучити до матеріалів справи витяг з Державногореєстру речових прав на нерухоме майно. З вказаного витягу вбачається, що ОСОБА_1 має у власності земельну ділянку кадастровий номер площею 8,8 га, має частину у спільній частковій власності на трикімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 , має у власності двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , а також однокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_3 . Вказані обставини не впливають на розмір аліментів, але підтверджують спроможність ОСОБА_1 платити аліменти на утримання повнолітнього сина.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено судом першої інстанції, визнається учасникам справи, та підтверджується матеріалами справи, що 05 лютого 1999 року між ОСОБА_1 , та ОСОБА_10 укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 16.Після одруження ОСОБА_10 , змінила прізвище на ОСОБА_11 (а.с. 17).
ОСОБА_1 та ОСОБА_12 є батьками ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії № НОМЕР_2 , виданий Дніпрорудненською міською радою Василівського району Запорізької області (а.с. 18).
З копії свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_3 , актовий запис № 240 вбачається, що 10 листопада 2005 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_12 розірваний (а.с. 19).
Учасниками справи визнається, що після розірвання шлюбу їх син ОСОБА_13 залишився проживати з матір`ю.
25 грудня 2015 року ОСОБА_12 зареєструвала шлюб з ОСОБА_14 , актовий запис № 180, після реєстрації шлюбу дружині надано прізвище « ОСОБА_15 » (а.с.20).
З копії свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_4 , виданого Василівським районним відділом ДРАЦСу за актовим записом № 04, вбачається, що 12 лютого 2019 року ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінив прізвище на ОСОБА_16 (а.с.24).
Відповідно до Договору № 2020.04.121.010.6.01.007 про надання освітніх послуг від 07 вересня 2020 року, вбачається, що ОСОБА_3 навчається в Харківському національному економічному університеті імені Семена Кузнеця на денній формі навчання, на факультеті «Економічної інформатики», за спеціальністю «Інженерія програмного забезпечення», строк навчання «з 2020 року по 2024 рік» (а.с. 25).
Також, згідно довідки № 341/2020, виданої Харківським національним економічним університетом імені Семена Кузнеця від 08 вересня 2020 року вбачається, що ОСОБА_3 навчається на 1-му курсі першого (бакалаврського) рівня вищої освіти, факультет «Економічної інформатики», денної форми навчання за спеціальністю 121 «Інженерія програмного забезпечення» Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця. Зарахований з 15 вересня 2020 року за наказом № 839/13-С від 07 вересня 2020 року на навчання за кошти фізичної особи. Строк навчання в навчальному закладі до 30 червня 2024 року (а.с 26).
Відповідно до квитанцій №0.0.1820043331.1 від 08 вересня року на суму 2080 грн., квитанції №0.0.1919076733.1 від 24 листопада 2020 року на суму 4160 грн., квитанції № 0.0.1828036572.1 від 08 вересня 2020 року на суму 19671 грн., вбачається, що платником коштів за призначенням платежу: «за гуртожиток», «за навчання», вказана « ОСОБА_2 », отримувачем коштів вказано «Харківський національний економічний університет», копії квитанцій містяться в матеріалах справи (а.с. 27).
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України у редакції, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій, при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України  від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
У справі, яка переглядається, судом установлено, що ОСОБА_3 , який є сином ОСОБА_1 , на день звернення ОСОБА_2 до суду, не досяг 23 років, продовжуває навчання, не працює. Навчання на денній формі позбавляє ОСОБА_3 можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги.
Встановлено також, що ОСОБА_1 15 серпня 2009 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_17 , яка після шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_11 (а.с. 55).
ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 народився син ОСОБА_18 (а.с. 48).
З копії посвідчення інваліда Регіонального уряду Андалусії встановлено, що ОСОБА_18 є особою з інвалідністю (а.с. 96) та має право на тимчасове проживання без права на працевлаштування в Іспанії (а.с. 103), де проходить лікування (а.с. 96-105).
Вбачається також, що ОСОБА_18 зарахований до навчального закладу як учень 5-го курсу рівня початкової освіти «Хуан Рамон Хіменес» (а.с. 108).
З копії свідоцтва про народження Серії НОМЕР_5 , вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 народилася донька ОСОБА_19 (а.с. 49). 
Довідкою про склад сім`ї від 24 листопада 2020 року також підтверджується, що до складу сім`ї ОСОБА_1 , окрім нього входять три особи (а.с. 50).
З копії довідки від 23 грудня 2020 року встановлено, що ОСОБА_1 працює в ПІІ у формі ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» з 16 липня 1995 року. Станом на грудень 2020 року займає посаду Начальник дільниці. У період з січня 2020 року по грудень 2020 року ОСОБА_1 нараховано дохід у розмірі 310884,11 грн. (а.с. 47).
З довідки про доходи № 4951559604921908 від 29 грудня 2020 року встановлено, що у період з червня 2020 року по листопад 2020 року ОСОБА_1 нараховано пенсію у розмірі 101980 грн. (а.с. 116).
З довідки від 13 січня 2021 року встановлено, що ОСОБА_2 в 2020 році за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року за 12 повних відпрацьованих місяців нараховано сукупний дохід в сумі 109762,25 грн. (а.с. 62).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_1 офіційно працевлаштований, має регулярний дохід та постійне джерело прибутку, отримує щомісячно заробітну плату, а також отримує пенсію за віком, групи інвалідності немає, жодних доказів обмеження працездатності ним не надано. 
Визначаючи розмір аліментів, які присуджується до стягнення, суд першої інстанції, з урахуванням того, що на утриманні ОСОБА_1 на теперішній час перебувають двоє малолітніх дітей ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 від іншого шлюбу, суд першої інстанції дійшов висновку, що стягнення 1/6 частини від усіх доходів відповідача буде справедливим, співмірним, реальним, достатнім і відповідатиме потребам повнолітнього ОСОБА_3 . При цьому, суд врахував, що ОСОБА_3 навчається на денній формі, у зв`язку з чим не має можливості офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання.
З зазначеним висновком колегія суддів погоджується, оскільки суд першої інстанції, встановивши, що син відповідача – ОСОБА_3 продовжує навчатися та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач, який є працездатною особою, зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітнього сина, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання до досягнення ним 23-річного віку.
При цьому, доводи апеляційної скарги про те, що на утриманні ОСОБА_1 , перебувають чотири особи, не знайшли свого підтвердження та не підтверджуються належними та допустимими доказами.
Так, з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вбачається, що ОСОБА_4 є фізичною особою-підприємцем (а.с. 61).
Будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 несе витрати, понесені його матір`ю на лікування, матеріали справи також не містять. 
Копія медичної документації, яка міститься в матеріалах справи, та підтверджує проходження лікування ОСОБА_1 (а.с. 51-54), не є підтвердженням того, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання. 
Посилання ОСОБА_20 на те, що судом першої інстанції в якості доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 сплачено витрати на навчання сина, прийнято квитанції, датовані до грудня 2020 року, тобто до моменту, коли ОСОБА_3 досяг повноліття, не приймаються колегією суддів, оскільки наведені в оскаржуваному рішенні квитанції підтверджують витрати, понесені саме на навчання сина. 
Таким чином, при вирішенні справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження. 
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).
Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,- 
ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 01 квітня 2021 року у цій справі - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 08 листопада 2021 року.

Головуючий:

Судді: