ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 жовтня 2021 року           справа №200/1159/21-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Гайдар А.В., секретар судового засідання Ашумов Т.Е., за участю представника відповідача – Помалюк І.В., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 р. у справі № 200/1159/21-а (головуючий І інстанції Лазарєв В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про скасування податкової вимоги №24930-13 від 12.11.2020 року, -
                                                      У С Т А Н О В И В: 

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі також – ГУ ДПС у Донецькій області), в якому просить скасувати податкову вимогу №24930-13 від 12.11.2020 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що висновки акту перевірки № 199/05-99-13-04-17/2506901740 від 26.02.2019 року не відповідають чинному законодавству, тому податкові повідомлення-рішення видані на його підставі також є протиправними. 
На думку позивача, протиправність висновків акту перевірки № 199/05-99-13-04-17/ НОМЕР_1 від 26.02.2019 року та податкових повідомлень-рішень свідчить про протиправність податкової вимоги №24930-13 від 12.11.2020 року.
Окрім того, зазначає, що контролюючим органом при проведенні документальної перевірки за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року порушені визначені ст. 102 Податкового кодексу України строки давності.
Також позивач звертає увагу, що в акті перевірки, в податкових повідомленнях-рішеннях та в оскаржуваній вимозі містяться помилки щодо розрахунку суми податкового боргу.
Позивач вважає спірну податкову ГУ ДПС у Донецькій області протиправною, оскільки вона прийнята із порушенням норм чинного законодавства та порушує її конституційні права.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 р. у справі № 200/1159/21-а у задоволенні позову – відмовлено.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.                                                                                                                        На обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, які були викладені в позовній заяві та протягом розгляду справи в суді першої інстанції.
В письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на те, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанцій залишити без змін.
В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги.                                                                                                                        Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  наступного. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач є фізичною особою – резидентом, РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
З 13 лютого 2019 року по 19 лютого 2019 року посадовими особами ГУ ДФС у Донецькій області була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року.
За результатами перевірки 26 лютого 2019 року був складений акт №199/05-99-13-04-17/ НОМЕР_1 .  Документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлені наступні порушення: -  пункту 36.1 статті 36, підпункту “д” підпункту 164.2.17, підпункту 164.2.20, пункту 164.2 статті 164, підпункту 168.1.3 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 занижено суму податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік до сплати у бюджет у сумі 588 201,94 грн; -  підпунктів 1.2, 1.4, 1.5 пункту 161 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України, платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 занижено суму військового збору за 2015 рік до сплати у бюджет у сумі 44 115,14 грн. (а.с. 8-15).
18 квітня 2019 року ГУ ДФС у Донецькій області на підставі акту перевірки від 26 лютого 2019 року №199/05-99-13-04-17/2506901740 прийнято податкове повідомлення-рішення № 0004881304, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 735252,42 грн. (а.с. 94).
18 квітня 2019 року ГУ ДФС у Донецькій області на підставі акту перевірки від 26 лютого 2019 року №199/05-99-13-04-17/2506901740 прийнято податкове повідомлення-рішення № 0004871304, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 55143,92 грн. (а.с. 92).
19 квітня 2019 року відповідачем вказані податкові повідомлення-рішення направлено позивачу, проте конверт повернувся на адресу податкового органу із зазначенням причини його невручення “за закінченням встановленого терміну зберігання” (а.с. 97).
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) (п. 42.2 Податкового кодексу України).
З метою погашення податкового боргу відповідачем на адресу позивача в установленому законом порядку було направлено податкову вимогу від 12 листопада 2020 року № 24930-13, за узгодженими грошовими зобов`язаннями станом на 11 листопада 2020 року у розмірі 1241402,12 грн., у тому числі: 624801,16 грн. основні платежі, 158079,26 грн. штрафні (фінансові) санкції (штрафи), 458521,70 грн. пеня  (а.с. 117).
Зазначена вимога отримана позивачем 25.11.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 119).
Позивач оскаржує вищевказану вимогу, як таку, що прийнято не обґрунтовано, тобто, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення із порушенням норм чинного законодавства.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Податковий кодекс України  (далі -      ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з пунктом 31.1 статті 31 Податкового кодексу України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Згідно пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.
Відповідно пункту 59.3 статті 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Пункт 59.4 статті 59 Податкового кодексу України передбачає, що податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Форма бланку податкової вимоги встановлена наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 №576 "Про затвердження Порядку направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків".
За своїм змістом податкова вимога є документом, яким контролюючий орган повідомляє платника податків про невиконання ним свого податкового обов`язку та виникнення у нього податкового боргу.
Підпунктом 14.1.39 пункту  14.1 статті  14 Податкового кодексу України  визначено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до пункту  57.3  статті  57 Податкового кодексу України  (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Згідно з пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Згідно розрахунку вимоги №24930-13 від 12.11.2020 року сума податкового боргу складається з: 1154268,32 грн. податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (727736,50 грн. - податкове повідомлення-рішення № 0004881304,  пеня  - 426531,82 грн.), 87133,80 грн. військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування ( 55143,92 грн. - податкове повідомлення-рішення № 0004871304, пеня - 31989,88 грн.).
Судом встановлено, що податкові повідомлення-рішення від 18.04.2019 року №0004881304, № 0004871304 оскаржувалось позивачем в судовому порядку.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 березня 2020 року у справі № 200/13408/19-а, залишеному без змні постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року, у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення - відмовлено.
Враховуючи приписи податкового законодавства, грошові зобов`язання, визначені податковими повідомленнями-рішеннями від 18 квітня № 0004881304, № 0004871304 є узгодженими, що свідчить про правомірність прийняття спірної вимоги податковим органом.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі № 200/13406/19-а, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року,   у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення - відмовлено.
Враховуючи приписи податкового законодавства, а саме п. 42.2 та п. 56.18 Податкового кодексу України, грошові зобов`язання, визначені податковими повідомленнями-рішеннями від 18 квітня № 0004881304, № 0004871304 є узгодженими, що свідчить про правомірність прийняття спірної вимоги податковим органом.
Враховуючи викладене, посилання позивача на протиправність податкових повідомлень-рішень від 18 квітня № 0004881304, № 0004871304 суд вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.
Оцінка податкового правопорушення, встановленого за результатами податкової перевірки відповідача, на підставі якої контролюючим органом прийнятий акт індивідуальної дії, має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків про оскарження податкового повідомлення-рішення. Саме такий спосіб захисту прав платника податків визначений положеннями статей   55,  56 ПК України.  
За положеннями частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
В ході розгляду справи № 200/13408/19-а встановлено, що контролюючим органом були дотримані вимоги п.п. “д” п.п.  164.2.17  п.  164.2  ст.  164 Податкового кодексу України  та правомірно прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 18.04.2019 року №0004871304, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 55  163,92 грн.
Додатково судом у справі № 200/13408/19-а вказано, що оскільки прощення основної суми заборгованості було здійснено у 2015 звітному році,  позивач повинна була відобразити суму прощеного боргу у річній декларації саме за 2015 рік.
Крім того, в ході розгляду справи № 200/13406/19-а встановлено, що контролюючим органом були дотримані вимоги п.п. “д” п.п.  164.2.17 п.  164.2 ст. 164 Податкового кодексу України  та правомірно прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 18.04.2019 року № 0004881304, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 588201,94 грн. та пені в сумі 147050,48 грн, отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Додатково судом у справі № 200/13406/19-а щодо тверджень позивача про протиправність дій відповідача, які виразилися у проведенні перевірки періоду поза межами 2015 року, тобто не захоплювала період, коли позивач повинна була подати відповідну декларацію, зазначено, що декларація позивачем подана у 2016 році, проте за звітний період 2015 року.
Виходячи з наведеного суд дійшов висновку, що органом ДПС було проведено позапланову невиїзну перевірку за результатами, якої складено акт від 26.02.2019 року з додержанням вимог Податкового кодексу України.
В силу частини 4 статті 78 КАС України, вказані обставини не потребують доказуванню при розгляді цієї адміністративної справи.
З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що податкова вимога №24930-13 від 12.11.2020 року прийнята податковим органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення. 
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, з урахуванням принципів адміністративного судочинства, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про скасування податкової вимоги №24930-13 від 12.11.2020 року, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 р. у справі № 200/1159/21-а - залишити без задоволення.                                                                                                                 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 р. у справі № 200/1159/21-а - залишити без змін.                                                                                       
Повне судове рішення складено 25 жовтня 2021 року.  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                      Т.Г. Гаврищук

                                                                                                                А.В. Гайдар