К И Ї В С Ь К И Й    А П Е Л Я Ц І Й Н И Й    С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

9 листопада 2021 року                                                                   місто Київ
 
справа № 2-789/11
апеляційне провадження № 22-ц/824/12212/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого - Головачова Я.В.,
 
суддів: Вербової І.М., Соколової В.В.,
 
за участю секретаря судового засідання: Мазур О.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва у складі судді Сілюкової Ю.В. від 16 червня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Савченко Юлії Йосипівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 , 
 
в с т а н о в и в :
 
Короткий зміст обставин справи
 
У березні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, який в подальшому перейменовано на Подільський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Савченко Ю.Й. , посилаючись на те, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 27 січня 2009 року з нього стягнуто на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 38 770 доларів США, три проценти річних в розмірі 7 933 грн. 45 коп. та судові витрати в сумі 1 730 грн.
 
27 лютого 2019 року скаржник отримав постанову Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 25 лютого 2019 року про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все належне йому майно.
 
Після отримання вказаної постанови, ОСОБА_3 стало відомо, що 23 листопада 2011 року було відкрито виконавче провадження № 29919832 з примусового виконання рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 січня 2009 року, однак копія постанови йому не направлялася, внаслідок чого він був позбавлений можливості добровільно виконати рішення суду.
 
Зазначав, що державний виконавець не мав права виносити постанову про накладення арешту через 7 років після відкриття виконавчого провадження. Крім того, державний виконавцем не надано виконавче провадження для ознайомлення, оскільки воно є втраченим. 
 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просив визнати неправомірними дії головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Савченко Ю.Й. щодо винесення постанови про арешт майна боржника від 25 лютого 2019 року та скасувати її.
 
Процесуальні дії, вчинені судом першої інстанції
 
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року у справі замінено ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на спадкоємця за заповітом  ОСОБА_1 . 
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 16 червня 2021 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. 
 
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що вчинені державним виконавцем заходи для примусового виконання рішення суду є законними і такими, що відповідають меті виконавчого провадження, визначеній законом. При цьому боржник не вчинив жодних дій, пов`язаних з добровільним чи примусовим виконанням рішення суду.
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
 
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги. 
 
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
 
Скаржник зазначає, що державний виконавець не мав права виносити постанову про накладення арешту на майно боржника через 7 років після відкриття виконавчого провадження, про яке йому до того ж не було відомо. Крім того, стягувач не подавав відповідної заяви про накладення арешту. Скаржник не мав змоги ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження, оскільки виконавчий лист є втраченим, а ухвала суду про видачу його дубліката оскаржується у апеляційному порядку. Судом порушено право на справедливий суд, що полягає у порушенні принципу рівності учасників цивільного процесу перед законом та судом. 
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
5 листопада 2021 року на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Савченко Ю.Й. Однак, відзив надісланий до суду з пропуском строку, визначеного ухвалою суду від 16 серпня 2021 року про відкриття апеляційного провадження (протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали). Таким чином, поданий відзив залишається без розгляду в силу статей 126, 360 ЦПК України.
 
ОСОБА_2 не скористалася своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
 
Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання 
 
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просила її задовольнити.
 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень частини 2 статі 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судом установлено, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві Бабенко О.О. від 23 листопада 2011 року відкрито виконавче провадження № 29919832 з примусового виконання виконавчого листа № 2-789, виданого 18 листопада 2011 року Подільським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 295 427 грн. 40 коп.   
 
Постановою головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савченко Ю.Й. від 25 лютого 2019 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_3 .
 
Постановою головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Савченко Ю.Й. від 16 січня 2020 року прийнято виконавче провадження № 29919832 від Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.
 
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року замінено боржника ОСОБА_3 його правонаступником ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 29919832. 
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
Статтею 447 ЦПК України передбачено право сторін виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи. 
 
Відповідно до статті 19 Конституції України, частини 1 статті 1 закону "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.
 
Принцип обов`язковості судового рішення закріплений у пункті 9 частини 3 статті 129, статті 1291 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і набуває свого втілення у процесуальному законодавстві (статті 2, 18, 431 ЦПК). Цей принцип має такі складові: а) дотримання вимог судового рішення усіма суб`єктами, прав яких воно стосується, а також усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України; б) рішення, яке не виконане добровільно, може бути виконане в примусовому порядку, для чого зацікавленій особі видається відповідний виконавчий документ. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
 
Така позиція викладена у пункті 5.1 рішення Конституційного Суду від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020.
 
Частиною 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
 
Відповідно до пункту 6 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
 
Згідно з частинами 1,2 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після його виявлення.
 
З наведених норм права убачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на майно боржника. 
 
Встановивши, що боржником не виконано судове рішення, на підставі якого Подільським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист № 2-789 від 18 листопада 2011 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 295 427 грн. 40 коп. та в подальшому відкрито виконавче провадження, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про законність постанови державного виконавця про накладення арешту на майно боржника, оскільки такі дії відповідають меті виконавчого провадження.
 
Посилання у апеляційній скарзі на те, що державний виконавець не мав права виносити постанову про накладення арешту на майно боржника через 7 років після відкриття виконавчого провадження є безпідставними, оскільки вчинення такої процесуальної дії обмежується лише межами виконавчого провадження (з моменту відкриття виконавчого провадженні і до його закінчення/завершення). 
Несвоєчасне накладення державним виконавцем арешту на майно боржника не порушує його права як сторони виконавчого провадження.
Доводи апеляційної скарги про можливість накладення арешту на майно боржника лише на підставі письмової заяви стягувача є помилковими та не ґрунтуються на положеннях Закону України "Про виконавче провадження".
Посилання у апеляційній скарзі на неможливість боржника ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження не може слугувати підставою для скасування постанови про накладення арешту на його майно, проте може бути підставою для визнання неправомірними таких дій (бездіяльності) державного виконавця. Однак, таких вимог скаржник у суді першої інстанції не заявляв.
 
Під час апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції не встановлено порушення права ОСОБА_1 на справедливий судовий розгляд, а тому такі доводи відхиляються колегією суддів. 
 
Ураховуючи встановлені судом обставини, ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.
 
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
                
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 16 червня 2021 року залишити без змін.
 
                                                                  Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складений 18 листопада 2021 року.

Головуючий                                                            Судді: