ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 500/3026/20 пров. № А/857/14267/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Запотічного І.І., Шавеля Р.М., 
за участю секретаря                    Герман О.В.,
представника апелянта           Грищенко О.В.,
представника позивача           Авдєєнко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові справу за апеляційною скаргою Державної податкової служби України на рішення  Тернопільського окружного адміністративного суду  від 09 червня 2021 року (ухвалене головуючим – суддею Подлісна І.М. об 11 год. 12 хв. у м. Тернопіль, повне судове рішення складено 14 червня 2021 року) у справі № 500/3026/20 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дністер-Електро» до Державної податкової служби України, Державної казначейської служби України про стягнення коштів,

                                                          ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідачів в якому просив стягнути з Державного бюджету України на рахунок позивача для адміністрування сум ПДВ 433000 грн податку на додану вартість.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що сума податку на додану вартість в розмірі 433000 грн, яка підлягала сплаті до державного бюджету позивачем, у зв`язку із необхідністю реєстрації  податкової накладної №1 від 03.06.2019 в червні 2019 року була позивачем задекларована у декларації з ПДВ за червень 2019 року та стягнена Державною казначейською службою до державного бюджету України з рахунку позивача в системі електронного адміністрування ПДВ. Для реєстрації цієї ж податкової накладної в травні 2020 року відповідачем повторно стягнуто з рахунку позивача для адміністрування сум ПДВ 433000 грн. Таким чином вважає, що Державною казначейською службою протиправно двічі стягнуто до державного бюджету України з рахунку позивача в системі електронного адміністрування ПДВ суму податку на додану вартість в розмірі 433000 грн.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 09.06.2021 в адміністративний позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дністер-Електро» 433000 грн перерахованих до бюджету коштів після анулювання 04.06.2019 реєстрації позивача, як платника податку та закриття рахунку.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що податкова накладна була протиправно не зареєстрована в червні 2019 року ДФС України за рахунок наявного у позивача на той час податкового кредиту, а сума такого податкового кредиту позивача була стягнута до державного бюджету України в рахунок задекларованих позивачем податкових зобов`язань з ПДВ, що випливали з обумовленої податкової накладної, відповідна сума ПДВ стягнута відповідачем з рахунку позивача для адміністрування сум ПДВ внаслідок реєстрації 13.05.2020 зазначеної податкової накладної, підлягає поверненню на рахунок позивача в системі електронного адміністрування сум податку на додану вартість.
При цьому суд першої інстанції не прийняв до уваги твердження представника податкового органу про те, що законодавством не передбачено порядок повернення таких коштів, а анулювання ліміту коштів в рахунок Державного бюджету в зв`язку із анулюванням реєстрації позивача, як платника ПДВ давало право списати ці кошти з рахунків позивача двічі, оскільки ці факти спростовані Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2020 по справі № 500/1551/19. 
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, Державна податкова служба України, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що контролюючий орган діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, Податковим кодексом України, законами України та іншими нормативними актами.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
В судовому засіданні представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та надав пояснення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Інші особи в судове засідання на виклик суду не з`явилися, явку уповноваженої особи не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що ТОВ «Дністер-Електро» 12.02.2018 зареєстроване як юридична особа, взяте на облік як платник податків 12.02.2018 в контролюючих органах, було зареєстроване з 01.05.2018 платником податку на додану вартість. 
Рішенням Головного управління ДФС у Тернопільській області №396 від 04.06.2019 анульовано реєстрацію платника податку на додану вартість ТОВ «Дністер-Електро», у зв`язку з неподанням до органу державної податкової служби декларацій протягом 12 послідовних податкових місяців з податку на додану вартість та/або подання такої декларації, яка свідчить про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту відповідно до підпункту «г» пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України. 
03.06.2019 ТОВ «Дністер-Електро» виписало видаткову накладну №ЛНА-000002 на постачання товарів ТОВ «Дністер-плюс», а саме: дахової сонячної електростанції по вулиці 15 Квітня, на загальну суму 2598000 грн, у тому числі ПДВ 433300 грн. Одночасно 03.06.2019 ТОВ «Дністер-Електро» складено податкову накладну №1 на постачання товарів ТОВ «Дністер-плюс», а саме: дахової сонячної електростанції по вулиці 15 Квітня, на загальну суму 2598000 грн, у тому числі ПДВ 433000 грн, без ПДВ сума поставки 2165000,00 грн.
21.06.2019 ТОВ «Дністер-Електро» подано для реєстрації в ЄРПН податкову накладну №1 від 03.06.2019 на постачання товарів ТОВ «Дністер-плюс» на загальну суму 2598000 грн, у тому числі ПДВ 433000 грн, без ПДВ сума поставки 2165000 грн.
Відповідно до квитанції ДФС України №1 ця податкова накладна доставлена до центрального рівня Державної податкової служби України 21.06.2019, документ не прийнято, виявлені помилки/зауваження: «Документ не може бути прийнятий – порушення пунктів 201.8 та 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, а саме: продавець не був платником ПДВ 21.06.2019. Дата анулювання реєстрації платника ПДВ 04.06.2019».
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2020 по справі № 500/1551/19 було задоволено позов ТОВ «Дністер-Електро» до ДФС України про визнання неправомірними дій ДФС України щодо відмови в реєстрації податкової накладної ТОВ «Дністер-Електро» № 1 від 03.06.19 на суму 2598000 грн та зобов`язано ДФС України зареєструвати податкову накладну ТОВ «Дністер-Електро» №1 від 03.06.2019 на суму 2598000 грн (http://revestr.court.gov.ua/Review/87079192).
Відповідно до ч .4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
На виконання вказаної постанови ДПС України 13.05.2020 було зареєстровано податкову накладну позивача № 1 від 03.06.2019 на суму 2598000 грн за рахунок зменшення податкового кредиту позивача, що підтверджується витягами з системи електронного адміністрування ПДВ, листом ДПС України від 09.07.2020, декларацією позивача з ПДВ за травень 2020 року, витягом з електронного кабінету позивача, як платника податків, квитанцією про реєстрацію декларації позивача з ПДВ за травень 2020 року.
Разом з цим, сума податку на додану вартість в розмірі 433000 грн, яка підлягала сплаті до державного бюджету позивачем, у зв`язку із необхідністю реєстрації вказаної податкової накладної в червні 2019 року була позивачем задекларована у декларації з ПДВ за червень 2019 року та стягнена Державною казначейською службою до державного бюджету України з рахунку позивача в системі електронного адміністрування ПДВ ще в червні 2019 року внаслідок анулювання реєстрації позивача як платника ПДВ. Вказані обставини підтверджуються декларацією позивача з ПДВ за червень 2019 року, квитанцією про прийняття вказаної декларації, а також витягом з системи електронного адміністрування ПДВ.
Таким чином, для реєстрації вказаної податкової накладної в травні 2020 року відповідачем повторно стягнуто з рахунку позивача для адміністрування сум ПДВ 433000 гривень.
Позивач вважаючи такі дії відповідачів протиправними, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі – ПК України).
У силу вимог 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Згідно з п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Додатки до податкової декларації є її невід`ємною частиною.
Відповідно до абз. 1 пп. 180.1 ст. 180 ПК України для цілей оподаткування платником податку на додану вартість є будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу.
Згідно з пп. «г» п. 184.1. ст. 184 ПК України реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі якщо особа, зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів/послуг, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту;
Пунктом 184.2. ст. 184 ПК України передбачено, що анулювання реєстрації на підставах, визначених у підпунктах «б» - «з» п. 184.1 цієї статті, може здійснюватися за заявою платника податку або за самостійним рішенням відповідного контролюючого органу. Анулювання реєстрації здійснюється на дату прийняття рішення контролюючим органом про анулювання реєстрації.
Порядок реєстрації платників податку на додану вартість, анулювання реєстрації платників податку на додану вартість, ведення реєстру платників податку на додану вартість, перереєстрації платників податку на додану вартість, ведення документації при реєстрації/анулюванні реєстрації платників податку на додану вартість визначений Положенням про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженим наказ Міністерства фінансів України від 14.11.2014 № 1130, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2014 за № 1456/26233 (далі - Положення №1130).
Так, абзацом «г» п. 5.1. Положення №1130 реєстрація діє до дати анулювання, яке відбувається у випадках, визначених пунктом 184.1 статті 184 розділу V Кодексу, якщо особа, зареєстрована як платник ПДВ, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає до контролюючого органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту.
Відповідно до п. 5.5. Положення №1130 анулювання реєстрації за самостійним рішенням контролюючого органу може бути здійснене на підставах, визначених у підпунктах «б» - «з» пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу (підпункти «б» - «з» пункту 5.1 цього розділу).
Контролюючі органи здійснюють постійний моніторинг платників ПДВ, включених до Реєстру, та приймають рішення про анулювання реєстрації платників ПДВ у разі існування відповідних підстав. Рішення про анулювання реєстрації за самостійним рішенням контролюючого органу приймаються за наявності відповідних підтвердних документів (відомостей).
За наявності зазначених підтвердних документів (відомостей) контролюючий орган за місцем перебування на обліку платника податків приймає рішення про анулювання реєстрації особи - платника ПДВ незалежно від здійснення контролюючим органом документальних та камеральних перевірок такої особи і їх результатів, а також обов`язку такої особи бути зареєстрованою та/або нараховувати чи сплачувати податок на додану вартість відповідно до законодавства (п. 5.6. Положення №1130). Анулювання реєстрації здійснюється шляхом виключення платника ПДВ з Реєстру.
Як згадувалось вище, що рішенням Головного управління ДФС у Тернопільській області №396 від 04.06.2019 анульовано реєстрацію платника податку на додану вартість ТОВ «Дністер-Електро», у зв`язку з неподанням до органу державної податкової служби декларацій протягом 12 послідовних податкових місяців з податку на додану вартість та/або подання такої декларації, яка свідчить про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту відповідно до підпункту «г» пункту 184.1 статті 18 ПК України.
Відповідно до п. 184.5. ст. 184.5 ПК України з моменту анулювання реєстрації особи як платника податку така особа позбавляється права на віднесення сум податку до податкового кредиту, складання податкових накладних.
Пунктом 184.6 ст.184 ПК України визначено, що у разі анулювання реєстрації особи як платника податку останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації.
Крім цього, пунктом 184.7 ст.184 ПК України встановлено обов`язок платника визначити податкові зобов`язання з ПДВ у випадках, передбачених цим пунктом, не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку.
Отже, день анулювання реєстрації особи як платника ПДВ є останнім днем її реєстрації як платника ПДВ, а отже, до дня анулювання реєстрації особи як платника ПДВ така особа має право складати податкові накладні.
Згідно з п.201.8 ст.201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст.183 ПК України.
Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою.
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:
для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;
для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.
Відтак, норми ПК України, вказуючи на обов`язок продавця-платника ПДВ скласти та зареєструвати податкову накладну в ЄРПН, не містять регламентації питання щодо реєстрації податкової накладної, складеної платником ПДВ, який на час реєстрації в ЄРПН втратив такий статус. Більше того, норми ПК України не містять підстави для неприйняття податкової накладної, яка складена платником ПДВ, який на момент її реєстрації в ЄРПН втратив такий статус.
Разом з цим, виходячи з системного аналізу наведених норм, колегія суддів приходить до висновку про те, що якщо у платника ПДВ перша подія (відвантаження товарів) відбулася до анулювання його реєстрації платником ПДВ, то податкове зобов`язання з ПДВ за такою операцією підлягає нарахуванню в установленому порядку.
При цьому, виписана таким платником податкова накладна до дати анулювання реєстрації платником ПДВ підлягає реєстрації в ЄРПН в установлені строки.
Окрім цього, із змісту п.201.10 ст.201 ПК України слідує, що законом покладено на платника ПДВ імперативний обов`язок скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в ЄРПН у встановлений цим Кодексом термін.
Факт анулювання податковим органом реєстрації платником ПДВ не звільняє таку особу від обов`язку декларування податкових зобов`язань, які виникли до дати анулювання реєстрації платником ПДВ, а також оформлення податкових накладних та їх реєстрації в ЄРПН.
Водночас, згідно приписів п.п.184.5, 184.6 ст.184 ПК України особа позбавляється права на віднесення сум ПДВ до податкового кредиту та складання податкових накладних з операцій, що мали місце після анулювання особи платником ПДВ.
Додатково колегія суддів враховує те, що механізм внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до неї, до ЄРПН визначений Порядком ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затв. постановою КМ України № 1246 від 29.12.2010.
Відповідно до п.12, 13 цього Порядку після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки:
відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту);
чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування;
реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування;
дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу;
наявності помилок під час заповнення обов`язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу;
наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015р.);
наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується;
факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами;
наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування;
дотримання вимог Законів України “Про електронний цифровий підпис”, “Про електронні документи та електронний документообіг” та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.
За результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція).
Звідси, нормами вказаного Порядку не визначено право ДФС України відмовити у реєстрації відповідної податкової накладної у разі, коли на час її реєстрації в ЄРПН прийнято рішення про анулювання реєстрації платником ПДВ.
З 01.01.2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким запроваджено систему електронного адміністрування податку на додану вартість.
Згідно з п. 200 1.1 ст. 200-1 ПК України система електронного адміністрування податку на додану вартість забезпечує автоматичний облік в розрізі платників податку: суми податку, що містяться у виданих та отриманих податкових накладних та розрахунках коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних; суми податку, сплачені платниками при ввезенні товару на митну територію України; суми поповнення та залишку коштів на рахунках в системі електронного адміністрування податку на додану вартість; суми податку, на яку платники мають право зареєструвати податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних; інші показники, які згідно з вимогами пункту 34 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» цього Кодексу враховуються під час обрахунку суми податку, обчисленої за формулою, визначеною пунктом 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу.
Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 200-1.2 ст. 200-1 ПК України передбачено, що платникам податку автоматично відкриваються рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. Для відкриття рахунків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника.
Як визначено пунктами 200 1.4 та 200 1.5 ст. 200 - 1 ПК України, на рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника зараховуються кошти:
а) з власного поточного рахунку платника в сумах, необхідних для збільшення розміру суми, що обчислюється відповідно до пункту 200 - 1.3 статті 200 1 цього Кодексу;
б) з власного поточного рахунку платника в сумах, недостатніх для сплати до бюджету узгоджених податкових зобов`язань з цього податку;
в) з рахунків платників, відкритих у відповідних органах казначейства для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, а рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам з подальшим спрямуванням коштів відповідно до Закону України про Державний бюджет України;
г) з бюджету в сумах надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на додану вартість, повернутих платнику податків у порядку, встановленому статтею 43 цього Кодексу.
З рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника перераховуються кошти до державного бюджету в сумі податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті за наслідками звітного податкового періоду, та на поточний рахунок платника податку за його заявою, яка подається до контролюючого органу у складі податкової звітності з податку на додану вартість, у розмірі суми коштів, що перевищує суму задекларованих до сплати до бюджету податкових зобов`язань та суми податкового боргу з податку. При цьому перерахування коштів на поточний рахунок платника може здійснюватися у разі відсутності перевищення суми податку, зазначеної у виданих податкових накладних, складених у звітному періоді та зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних, над сумою податкових зобов`язань з податку за операціями з постачання товарів/послуг, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість у цьому звітному періоді.
Відповідно до п. 200-1.7 ст. 200-1 ПК України кошти, зараховані на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, є коштами, які використовуються виключно у цілях, визначених пунктом 200 - 1.5 статті 200 - 1 цього Кодексу та погашення податкового боргу з податку на додану вартість.
Після анулювання реєстрації платника податку залишок коштів на його рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість перераховується до бюджету, а такий рахунок закривається. Перерахування коштів до бюджету здійснюється на підставі реєстру, який центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника і сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру такий орган перераховує суми податку до бюджету (пункт 200-1.8 ст. 200-1 ПК України).
З огляду на викладені норми ст. 200-1 ПК України, варто дійти висновку, що на електронному рахунку платника ПДВ обліковуються суми податку, що містяться у виданих чи отриманих податкових накладних, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, суми податку, сплачені при ввезенні товарів на митну територію України, а також суми податку у вигляді зарахованих платником чи з бюджету коштів. При цьому ж, в разі анулювання реєстрації платника ПДВ в силу приписів пункту 200-1.8 ст. 200-1 ПК України до бюджету з електронного рахунку списуються кошти, а рахунок закривається.
Відтак, рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області № 396 від 04.06.2019 про анулювання реєстрації ТОВ «Дністер - Електро» як платника податку на додану вартість стало підставою для того, щоб кошти в розмір 433000 грн, що містились на електронному рахунку позивача в системі електронного адміністрування ПДВ були перераховані до державного бюджету, а рахунок позивача у системі електронного адміністрування податку на додану вартість був закритий.
Механізм відкриття та закриття рахунків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, особливості складення податкових накладних та розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних у такій системі, а також механізм проведення розрахунків з бюджетом з використанням зазначених рахунків визначає Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 569 «Деякі питання електронного адміністрування податку на додану вартість» (далі - Порядок № 569).
Відповідно до п.7 цього Порядку після анулювання реєстрації платника податку залишок коштів на його рахунку у Системі перераховується до бюджету, а такий рахунок закривається. Перерахування коштів до бюджету здійснюється на підставі реєстру, який центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника і сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру такий орган перераховує суми податку до бюджету.
При цьому, згідно з п. 27 Порядку № 569у разі анулювання реєстрації платника податку податкові зобов`язання визначаються на підставі податкової звітності з ПДВ за підсумками останнього звітного (податкового) періоду, визначеного п.184.6 ст.184 ПК України. Залишок коштів на електронному рахунку платника податку після розрахунків з бюджетом за результатами останнього звітного (податкового) періоду перераховується до бюджету.
Згідно з витягом, сформованим позивачем станом на 19.06.2019 на рахунку позивача для адміністрування ПДВ були наявні кошти в сумі 454279 грн 34 коп., які були достатніми для реєстрації спірної податкової накладної.
Згідно з п. 26 Порядку № 569 від 16.10.14, повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку, зарахованих до бюджету з електронного рахунка платника податку в порядку, визначеному пунктом 200-1.5 ст. 200-1 ПК України, здійснюється шляхом перерахування таких коштів виключно на електронний рахунок платника податку/а у разі його відсутності на дату звернення платника податку із заявою про повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку чи на дату фактичного повернення коштів - шляхом перерахування на поточний рахунок платника податку в установі банку.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи ту обставину, що вказана податкова накладна була протиправно не зареєстрована в червні 2019 року ДФС України за рахунок наявного у позивача на той час податкового кредиту, а сума такого податкового кредиту позивача була стягнута до державного бюджету України в рахунок задекларованих позивачем податкових зобов`язань з ПДВ, що випливали з обумовленої податкової накладної, відповідна сума ПДВ стягнута відповідачем з рахунку позивача для адміністрування сум ПДВ внаслідок реєстрації 13.05.2020 зазначеної податкової накладної, підлягає поверненню на рахунок позивача в системі електронного адміністрування сум податку на додану вартість.

При цьому є підставним твердження суду першої інстанції, що автоматична реєстрація нового рахунку позивача, як платника ПДВ не надає право відповідачу двічі стягувати кошти  для адміністрування сум ПДВ 433000 грн податку на додану вартість внаслідок реєстрації однієї і тієї ж податкової накладної № 1 від 03.06.2019.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду  від 09 червня 2021 року  у справі № 500/3026/20 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 25 жовтня 2021 року