Ухвала
 
25 жовтня 2021 року 
 
м. Київ
 
справа № 757/27707/17-ц
провадження № 61-16435ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 вересня 2021 року у справі за позовом заступника керівника Київської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Департамент культури виконавчого органу Київської міської ради, Департамент охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про витребування майна,
 
ВСТАНОВИВ: 
У травні 2017 року заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 6 Ігнатенко В. Ю. звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 та просив витребувати з володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради нежитлові приміщення № 70 загальною площею 123,80 кв. м, що знаходяться у будинку АДРЕСА_1 , мотивуючи вимоги тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження № 42014100060000134 від 22 квітня 2014 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 358 КК України встановлено, що нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 , які належать територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради, вибули з її володіння без волі власника. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02 лютого 2017 року № 79437051, первинно право власності на нежилі приміщення № 70, загальною площею 123,80 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності №  НОМЕР_1 , посвідченого 14 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотухіною О. М. Після чого, ОСОБА_3 від імені ОСОБА_2 спірні приміщення відчужено ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 23 жовтня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 12550 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю. В. На даний час право власності на спірні приміщення зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 23 жовтня 2013 року № 12563, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю. В. Враховуючи, що нежитлові приміщення № 70 загальною площею 123,8 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , Київською міською радою не відчужувалися, право власності територіальної громади на вказане майно не припинялося. У зв`язку з встановленням фактичного неправомірного вибуття вищевказаного приміщення з комунальної власності, останнє було відчужено особою, яка не мала права на його відчуження, без відома та згоди дійсного власника майна. Разом із тим, згідно листа Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31 березня 2017 року № 060-2324 охоронний договір на приміщення № 70 загальною площею 123,8 кв. м не укладався, передачу у користування чи управління Департамент не погоджував, інформація про власників відсутня. Отже, ОСОБА_1 зареєструвала право власності на вищезазначені нежитлові приміщення, що розташовані в будинку - об`єкті культурної спадщини без отримання погодження відповідного органу охорони культурної спадщини та не укладала попередніх договорів, а також охоронного договору на пам`ятку, чим порушила норми Закону України «Про охорону культурної спадщини». Також, у зв`язку з незаконною реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на вищезазначені нежитлові приміщення, існує можливість його пошкодження з боку юридичних власників. Також позивач зазначає, що у зв`язку із тим, що Київською міською радою не вжито жодних заходів щодо повернення спірного майна у судовому порядку, вказане свідчить про їх бездіяльність, а тому саме Київською місцевою прокуратурою № 6 пред`являється позов в інтересах держави. У зв`язку з викладеним, прокурор звернувся з цим позовом до суду та просив нежитлові приміщення загальною площею 123,80 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, стягнути з відповідача на користь прокуратури міста Києва судовий збір, сплачений за подання позовної заяви.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 вересня 2021 року, позов задоволено. Витребувано з володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради нежитлові приміщення № 70 загальною площею 123,80 кв. м, що знаходяться у будинку АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2 250,00 грн.
У жовтні 2021 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 вересня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, а у разі необхідності дослідження всіх доказів направити справу на новий розгляд.
Як підставу касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17, від 29 серпня 2021 року у справі № 911/3681/17; постановах Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 186/599/17,  від 15 травня 2018 року у справі № 911/3210/17, від 27 березня 2018 року у справі № 916/723/15-г, від 27 березня 2018 року у справі № 916/1979/15, від 23 травня 2018 року у справі № 916/1166/17, від 07 грудня 2018 року у справі № 924/1256/17, від 23 жовтня 2018 року у справі № 926/03/18, від  23 вересня 2018 року у справі № 924/1237/17, від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Також заявник посилається, на те що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
За змістом частини сьомої статті 394 ЦПК України та відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі, в якій вирішує питання про витребування матеріалів справи.
Враховуючи, що судом не встановлено підстав для залишення касаційної скарги без руху, відмови у відкритті касаційного провадження чи повернення касаційної скарги, зважаючи на те, що доводи касаційної скарги містять посилання на передбачені законом підстави касаційного оскарження судових рішень, отже наявні підстави для відкриття касаційного провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України,  та витребування матеріалів указаної вище справи.
Разом із касаційною скаргою заявник подав заяву про зупинення виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 вересня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 02 вересня 2021 року, оскільки існують ймовірні ризики, що право власності на спірне майно може бути перереєстровано на позивача, що у подальшому, у разі задоволення касаційної скарги, ускладнить поворот виконання судового рішення. Також просить врахувати, що позивачем у справі виступає суб`єкт владних повноважень, а тому для забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, просить задовольнити заяву.
Відповідно до абзацу 2 частини восьмої статті 394 ЦПК України, за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.
 
Частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
 
Клопотання про зупинення виконання (дії) судового рішення має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення виконання (дії) судового рішення, підтверджені певними доказами, зокрема, у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду має бути надано копію такої постанови. Вирішуючи питання про зупинення виконання (дії) судового рішення або його дії, суд касаційної інстанції враховує існування об`єктивної необхідності у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення дотримання балансу інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.
Отже, клопотання про зупинення виконання судових рішень має бути мотивованим та містити підстави для зупинення дії судового рішення, підтверджені належними доказами. У клопотанні заявник повинен навести обґрунтування його вимог та довести, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або буде неможливим повернення виконання судового рішення у разі, якщо воно буде скасовано.
Оскільки доводи заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 не містять достатніх підстав для зупинення виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 вересня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 02 вересня 2021 року, а зводяться до незгоди з діями державного виконавця, що не є підставою для зупинення їх виконання судом касаційної інстанції, у задоволенні такої заяви слід відмовити.
Керуючись статтями 389, 394, 395, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відкрити касаційне провадження у справі за позовом заступника керівника Київської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Департамент культури виконавчого органу Київської міської ради, Департамент охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про витребування майна, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 вересня 2021 року.
 
Витребувати з Печерського районного суду міста Києва матеріали вищезазначеної цивільної справи № 757/27707/17-ц.
 
У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 про зупинення виконання  рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 вересня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 02 вересня 2021 року відмовити.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:          	І. Ю. Гулейков       О. В. Ступак       Г. І. Усик