ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/5762/21                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  23 листопада 2021 року                                                                                     м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 

Головуючий суддя: 	Черпіцька Л.Т. 	
судді: 	Епель О.В. 	
 	Пилипенко О.Є. 	
за участю секретаря:                                                                      Зуєнка Д.П. 
за участю сторін: 
представника позивача Любимова А.О., 
представника відповідача Вишневський Б.В., 

розглянувши у  відкритому судовому засіданні   апеляційну скаргу   Товариства з обмеженою відповідальністю "Парфумерно-косметична фабрика "АРОЗА"    на рішення   Київського окружного адміністративного суду   від   "10" серпня 2021 р.   у справі за адміністративним позовом   Товариства з обмеженою відповідальністю "Парфумерно-косметична фабрика "АРОЗА"   до   Головного управління ДПС у Київській області   про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення  , 

В С Т А Н О В И Л А: 

ТОВ «Парфумерно-косметична фабрика «АРОЗА» звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.04.2021 №006858/0704 винесеного Головним управлінням ДПС у Київській області.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від  10 серпня 2021 року у  задоволенні адміністративного позову - відмовлено.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що перевіркою не підтверджено реального руху активів та реальність робіт по поточному ремонту виробничо-адміністративного корпусу і складу на адресу  позивача від його контрагента у грудні 2020 року. 
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та недотримання норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Мотивуючи апеляційну скаргу зазначає, що  відсутність у спірних контрагентів матеріальних та трудових ресурсів  також не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить  про одержання необґрунтованої податкової вигоди позивачем, як покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру. 
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід  задовольнити, з огляду на таке.
Як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Парфумерно-косметична фабрика «АРОЗА», ідентифікаційний код юридичної особи 30365130, зареєстроване як юридична особа 14.04.1999, дата запису: 04.02.2005, номер запису: 13541200000000348, місцезнаходження: 08300, Київська область, м. Бориспіль, вул. Олега Кошового, буд. 2.
Види господарської діяльності позивача за кодом КВЕД є: 20.42 виробництво парфумних і косметичних засобів (основний);10.89 виробництво інших харчових продуктів, н.в.і.у.; 20.41 виробництво мила та мийних засобів, засобів для чищення та полірування; 46.33 оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами; 82.92 пакування; 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі п.п.191.1.6 п.191.1 ст.191, п.п.20.1.4. п.20.1 ст.20, п.п.75.1.8 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.8 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, наказу від 17.03.2021 №454-п та направлення від 17.03.2021 №1588/10-36-07-04 виданого Головним управлінням ДПС у Київській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Парфумерно-косметична фабрика «Ароза» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за січень 2021 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 22.02.2021 №903160553 від`ємного значення з податку ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету в сумі ПДВ 1205542,00 грн.
В результаті проведення перевірки складено акт документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Парфумерно-косметична фабрика «Ароза» від 26.03.2021 №4043/10-36-07-04/30365130 яким встановлено порушення п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.3 п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму податкового кредиту по декларації за грудень 2020 року на суму ПДВ 135333,00 грн., що призвело до завищення суми від`ємного значення що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Надалі, 14.04.2021 ГУ ДПС у Київській області, на підставі Акту перевірки, винесено податкове повідомлення-рішення №006858/0704 про зменшення розміру від`ємного  значення суми податку на додану вартість на суму 135333,00 грн.
Позивач, вважаючи, що податкове повідомлення-рішення №006858/0704 від 14.04.2021 прийняте ГУ ДПС у Київській області прийняте протиправно та з порушенням норм чинного законодавства, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України).
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Приписами пункту 198.3 статті 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті; ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.2 статті 198 ПК України визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Згідно пункту 200.1 статті 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Пунктом 200.2 статті 200 ПК України визначено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Згідно  пункту 200.4 статті 200 ПК України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Нормами пункту 200.7 ПК України передбачено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
Аналіз наведених вище положень ПК України дає підстави для висновку, що суми податку на додану вартість, сплачені платником податків авансом у попередньому або звітному податковому періодах постачальникам товарів/послуг, враховуються при розрахунку суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у випадку прийняття платником податків рішення про повернення суми бюджетного відшкодування за умови наявності у такого платника податків відповідного права на отримання бюджетного відшкодування.
Згідно пункту 201.1 статті 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).
Пунктом 201.10 статті 201 ПК України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі по тексту - Закон №996-XIV), бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Згідно частини 1 статті 9 Закону №996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності, установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений «Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704.
«Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» передбачено, зокрема: господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення (пункт 1.2); первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (пункт 2.1); первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу - одержувача тощо (пункт 2.4).
Отже, єдиною підставою документального підтвердження спірних сум податкового кредиту, є належним чином складені та підписані повноважними особами первинні документи за результатами реальної господарської операції, що підтверджують її повноту та зміст відповідно до цілей господарської діяльності платника податків.
Як встановлено у ході розгляду справи, відповідачем ставляться під сумнів господарські відносини між позивачем із його контрагентом ТОВ «БК БРЕНДБУД» у період січня 2019.
З Акту перевірки вбачається, що в охопленому перевіркою звітному періоді, між ТОВ «Парфумерно-косметична фабрика «Ароза» (Замовник) та ТОВ «БК БРЕНДБУД» (код ЄДРПОУ 43243968) (Підрядник) укладений договір від 14.05.2020-1 №14/05/19 (далі - Договір).
Відповідно до укладеного Договору та наданих до перевірки документів вбачається, що постачальником - ТОВ «БК БРЕНДБУД» реалізовано на адресу позивача послуги (роботи) (попередня оплата на поточний ремонт виробничо-адміністративного корпусу і складу), на що були виписані наступні податкові накладні: №150 від 03.11.2020 на суму 300000,00 грн., ПДВ 50000,00 грн., №154 від 11.11.2020 на суму 300000,00 грн., ПДВ 50000,00 грн., №168 від 18.11.2020 на суму 300000,00 грн., ПДВ 50000,00 грн., №180 від 02.12.2020 на суму 550000,00 грн., ПДВ 91666,67 грн., №182 від 07.12.2020 на суму 314155,30 грн., ПДВ 52359,22 грн., №183 від 07.12.2020 на суму 300000,00 грн., ПДВ 50000,00 грн., № 223 від 17.12.2020 на суму 300000,00 грн., ПДВ 50000,00 грн., №222 від 17.12.2020 на суму 212000,00 грн., ПДВ 35333,33, грн., №4 від 13.01.2021 на суму 379566,80 грн., ПДВ 63261,13 грн.
Як встановлено судом, до перевірки позивачем наданні платіжні доручення на передоплату за ремонтні роботи згідно Договору, а саме:
- платіжне доручення №1088 від 03.11.2020 на суму ПДВ 50000,00 грн.;
- платіжне доручення №1091 від 11.11.2020 на суму ПДВ 50000,00 грн.;
- платіжне доручення №1092 від 18.11.2020 на суму ПДВ 50000,00 грн.;
- платіжне доручення №1098 від 02.12.2020 на суму ПДВ 91666,67 грн.;
- платіжне доручення №1101 від 07.12.2020 на суму ПДВ 50000,00 грн.:
- платіжне доручення №1102 від 07.12.2020 на суму ПДВ 52359,22 грн.;
- платіжне доручення №1105 віл 17.12-2020 на суму ПДВ 35333,33 грн.;
- платіжне доручення №1106 від 17.12.2020 на суму ПДВ 50000,00 грн.
Отже, згідно поданої податкової звітності з ПДВ та Додатку 5 до них за період листопад 2020 року - січень 2021 року, встановлено що до податкового кредиту, відповідно до податкових накладних виписаних ТОВ «БК «БРЕНДБУД» на адресу позивача, віднесено у грудні 2020 року суму ПДВ 135333,00 грн.
Так, згідно бази даних ІС «Податковий блок» на дату складання акта перевірки, ТОВ «БК БРЕНДБУД»  мав загальну кількість працівників станом на грудень 2020 року - 6 осіб, а основні засоби та об`єкти оподаткування були відсутні.
З Акту перевірки вбачається, що контролюючим органом встановлено, що ТОВ «БК «БРЕНДБУД» у періоді, що перевірявся, надавав будівельні та монтажні роботи, здійснював аварійний ремонт теплової мережі, поточний ремонт виробничо-адміністративного корпусу і складу, монтаж системи вентиляції та іншим ряду підприємств:   ТОВ «ЮНІВЕРЄАЛ БІЛДІНГ ЕЛЕЛЄІ», ТОВ «КУЛЬТПРОЕКТ», ЦЕНТРАЛЬНЕ МІЖРЕОНАЛБНЕ УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ та ТОВ «ПКФ «АРОЗА».
Посилання контролюючого органу на ту обставину, що операції, відображені ТОВ «Парфумерно-косметична фабрика «Ароза» з ТОВ «БК БРЕНДБУД» за грудень 2021 не є господарською діяльністю підприємства в розумінні пп.14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, не заслуговують на увагу, з огляду на таке. 
Відповідно до укладеного договору №14/05/19 від 14.05.2020, ТОВ «БК БРЕНДБУД» бере на себе зобов`язання власними та залученими силами і засобами, зі своїх та придбаних матеріалів і обладнання відповідно до проектно-кошторисної документації на РР, встановлених норм і правил, на власний ризик виконувати усі ремонтні роботи, а саме: щодо поточного ремонту виробничо-адміністративного корпусу і складу, та належно здати їх ТОВ «Парфумерно-косметична фабрика «Ароза» в обумовлені цим договором строки, а замовник бере на себе зобов`язання прийняті закінчені роботи і сплатити вартість виконаних робіт та матеріалів. 
Так, умовами договору передбачено, що ТОВ «БК БРЕНДБУД» має право залучати до виконання робіт субпідрядні організації, при цьому ТОВ «БК БРЕНДБУД» несе відповідальність за належне виконання ними робіт. Також ТОВ «БК БРЕНДБУД» несе майнову відповідальність перед ТОВ «Парфумерно-косметична фабрика «Ароза» за можливі збитки, пов`язані з неякісним і невчасним виконанням ним своїх зобов`язань. 
Крім того, сам відповідач зазначає в акті перевірки, що ТОВ «БК БРЕНДБУД»  залучав підрядників до виконання будівельно-монтажних робіт, а саме ТОВ «БК «Будспецсервіс». 
Колегія суддів зазначає, що позиція податкового органу зводиться до того, що позивачем не надано усі необхідні первинні документи на підтвердження реальності господарських операцій. На думку відповідача, у ТОВ «БК БРЕНДБУД» відсутній необхідний будівельний інвентар, власна чи орендована техніка, яка дозволила б виконати зміст і технологічну специфіку вищеперерахованих будівельно-монтажних робіт. 
Посилання податкового органу як на підставу для відмови у задоволенні позову, на аналіз податкової інформації отриманої відносно контрагентів позивача, зокрема, на відсутність у останнього умов необхідних для здійснення такого роду господарської діяльності, відсутність достатньої кількості трудових та матеріальних ресурсів, необхідних для здійснення спірних господарських операцій щодо наданих послуг, є необґрунтованими, оскільки чинне податкове законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагента, наявності чи відсутності у останнього основних фондів, тощо. 
Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
Відсутність у контрагента добросовісного платника податку матеріальних та трудових ресурсів, не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції, та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем.
Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі №640/18105/18.
Між тим, відповідачем не надано жодних доказів того, що позивач діяв без належної обачності і йому мало бути відомо про порушення, які можливо допускаються контрагентами його контрагента, при цьому, позивач не може нести відповідальність за можливі негативні наслідки господарської діяльності його контрагентів, а тим більше за відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачання товарів.
Під час проведення господарських операцій платник податків може бути і не обізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.
При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. 
Окрім того, слід зазначити, що поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у суб`єкта господарювання додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов`язань.
Колегія суддів зазначає, що контролюючим органом всупереч вимог статті 77 КАС України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договорів, укладених з позивачем, як не було надано і доказів про наявність встановлених фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагентів та злагодженості дій між ними.
У відповідності до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відсутність відповідних доказів може бути підставою для відмови в задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення як протиправного, прийнятого контролюючим органом з підстав формування платником податків даних свого податкового обліку за наслідками фіктивних господарських операцій.
Тобто, контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам за умови доведення факту, що відомості, які містяться в таких документах, є недостовірними.
Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, та податкового кредиту можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.
Також, норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності).
Саме собою невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не можуть бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3  ст. 242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до  ст. 317 КАС України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення позову.
Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до платіжного доручення №8876 від 06 травня 2021 року позивачем за подання позову сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 грн, за подання апеляційної скарги позивач сплатив 3405,00 грн. згідно платіжного доручення №9267 від 30 серпня 2021 року. 
Отже, з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі   5675,00 грн. 

Керуючись ст.ст.241, 242, 250, 308, 310, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,- 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Парфумерно-косметична фабрика "АРОЗА" задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від  10 серпня 2021 року скасувати. 
Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Парфумерно-косметична фабрика "АРОЗА" до Головного управління ДПС у Київській області  про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №006858/0704 від 14.04.2021 задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.04.2021 №006858/0704 винесеного Головним управлінням ДПС у Київській області.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5а, код ЄДРПОУ 39393260) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Парфумерно-косметична фабрика "АРОЗА" (08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Олега Кошового, буд. 2, код ЄДРПОУ 30365130) 5675,00 грн. (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять гривень) 00 коп. витрати, пов`язані зі сплатою судового збору. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.      
Повний текст постанови виготовлено 24 листопада 2021 року. 

Головуючий суддя: 	Л.Т. Черпіцька 	
судді: 	О.В. Епель 	
 	О.Є. Пилипенко