ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/2036/20  Номер провадження 22-ц/814/1815/21	Головуючий у 1-й інстанції Черняєва Т. М.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді : Обідіної О.І. 
Суддів : Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.
За участю секретаря Бродська В.О.
Розглянула в судовому засіданні в м. Полтава, в порядку спрощеного провадження, з повідомленням учасників справи, апеляційні скарги Головного управління  Державної казначейської служби України в Полтавській області та Департаменту патрульної поліції на рішення Карлівського районного суду Полтавської області в складі судді Черняєвої Т.М. від 12 травня 2021 року, дата виготовлення повного тексту рішення не зазначена, по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного казначейства України, Департаменту патрульної поліції, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями службової особи органу державної влади,

                                          В С Т А Н О В И Л А :  

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути на його користь 5000 грн. моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом їх списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що на підставі постанови працівника поліції серія ЕАМ №2871816 від 25.07.2020 його було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. В подальшому, рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 31.08.2020 його адміністративний позов задоволено, скасовано вказану постанову внаслідок недоведеності в його діях складу правопорушення, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. 
Рішення набрало законної сили. 
З огляду на притягнення його до відповідальності за дії які він не вчиняв, а в подальшому довів свою невинуватість, йому було завдано моральних страждань, які у відповідності до норм ст.ст. 1174, 1176 ЦК України підлягають відшкодуванню.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 12 травня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Держави через казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 2270 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди завданої незаконними рішеннями службової особи органу державної влади Департаменту патрульної поліції.
Судовий збір покладено на державу.

Часткове задоволення позову обґрунтовано доведеністю факту завдання моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 внаслідок безпідставного притягнення працівником поліції до адміністративної відповідальності, що змусило його докладати додаткових зусиль для захисту порушених прав, доводити свою невинуватість в суді. 
Разом з цим суд дійшов висновку, що співмірним та достатнім для відшкодування завданої моральної шкоди буде один розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2270 грн.
Позивачем судове рішення не оскаржувалось. 

В апеляційній скарзі Державне казначейство України, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Вважає, що позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди, яке не підтверджено жодними доказами.
Також не погоджуючись з рішенням суду, апеляційну скаргу подав Департамент патрульної поліції, який вказує на відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки судом не встановлено факт заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди та недоведено її розмір. 

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на наступне.
Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, згідно постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №2871816 від 25.07 2020 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. Підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, як зазначено в постанові, було те, що він 25.07.2020 о 09:15 год. у м. Харкові Шосе Полтавське, 202/1 км, керуючи транспортним засобом, не виконав вимоги дорожнього знаку 5.16 «Рух по смугах» та саме зі смуги яка вказує рух тільки праворуч здійснив рух прямо, чим порушив п.8.4 ПДР.
Вказана постанова була винесена працівником Управління патрульної поліції в Харківській області.
Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач оскаржив її в судковому порядку, пред`явивши адміністративний позов про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. 
Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 31.08.2020 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, скасовано постанову старшого лейтенанта поліції Управління патрульної поліції в Харківській області Раменюка Романа Олександровича від 25.07.2020 серії ЕАМ №2871816 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. із закриттям провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Вказане судове рішення набрало законної сили 01 жовтня 2020 року.
Вважаючи, що безпідставне притягнення до адміністративної відповідальності за дії, які він не вчиняв, необхідність доведення своєї невинуватості через суд, сприяло спричиненню йому моральної шкоди, позивач вернувся за захистом своїх прав до суду в порядку ст. 23 ЦК України. 
Задовольняючи частково заявлені вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факту спричинення позивачу як особі, незаконно притягнутій до адміністративної відповідальності моральної шкоди, яка полягала в необхідності через суд доводити свою невинуватість, для чого прикладала свої додаткові життєві зусилля, відчувати почуття обурення та приниження, що призвело до порушення звичайного ритму життя позивача.
Разом з тим, суд дійшов висновку, що з огляду на нетривалість порушення життєвого ритму позивача у зв`язку з розглядом його вимог в порядку адміністративного судочинства та невеликий розмір штрафу, який підлягав сплаті, визначив достатнім для відшкодування спричинених моральних страждань розмір одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2270 грн.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду.
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно статей 19, 56 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною першою статті 1, частиною третьою статті 19, статтею 23 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб вказаних органів лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Згідно статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи.
Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, та причинний зв`язок між ними. Наявність чи відсутність вини посадової особи органу державної влади правового значення при цьому не має.
Згідно із вимогами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості, вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача.
Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Встановивши, що права позивача було порушено внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності та накладення штрафу за відсутності складу адміністративного правопорушення за частиною першою статті 122 КУпАП, що встановлено рішенням Карлівського районного суду від 31.08.2020, яке набрало законної сили, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивача справедливої сатисфакції завданої позивачеві моральної шкоди.
Також колегія суддів погоджується з розміром стягнутої суми моральної шкоди, який відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
Доводи апеляційних скарг щодо недоведеності позивачем спричинення йому моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними, оскільки доказами є встановлені судовим рішенням обставини щодо незаконного притягнення особи до адміністративної відповідальності внаслідок недотримання працівником поліції вимог ст. 268 КУпАП, а також подальші вимушені дії позивача по організації захисту своїх прав шляхом пред`явлення адміністративного позову, необхідність отримання професійної правничої допомоги для цього, відчуття обурення та приниження своєї честі і гідності як водія, який не скоював порушення правил дорожнього руху, про те безпідставно був притягнутий до відповідальності. 

Щодо доводів Державної казначейської служби України про невірне викладення судом резолютивної частини рішення, що унеможливить в майбутньому його виконання, а саме помилкове зазначення Державного казначейства України, яке ліквідовано, замість Державної казначейської служби України, колегія суддів вважає їх формальними та такими, які не свідчать про неправильність вирішення спору. 
Так, згідно з п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (п.п. 3 п. 4 Положення).
Згідно з п. 35 Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.
В Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України і управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державної казначейської служби України. 
Таким чином, моральна шкода підлягає стягненню з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, що відповідає заявленим позовним вимогам та чітко зазначено в резолютивній частині рішення суду.
За вказаних обставин, судова колегія не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Головного управління  Державної казначейської служби України в Полтавській області та Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.
Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 12 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 08 листопада 2021 року.

Судді: Обідіна О.І. Гальонкін С.А. Карпушин Г.Л.