ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9449/21 Справа № 206/665/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Маштак К. С. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 рокуколегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого – судді Демченко Е.Л.
суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О.
                при секретарі — Кругман А.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 28 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про відшкодування моральної шкоди, - 

в с т а н о в и л а:

       У листопаді 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи його тим, що 14 червня 2007 року, на підставі договору купівлі-продажу, він придбав земельну ділянку площею 0,0455 га, що розташована на території АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Вартість земельної ділянки склала 90 000 доларів США. Для оплати її вартості він заздалегідь звернувся до АКБСР «Укрсоцбанк» i 13 червня 2007 року уклав кредитний договір та отримав суму кредиту у розмірі 90 000 доларів США. 
       Вказував, що після придбання земельної ділянки розпочав погоджувальні процедури, пов`язані з наступним будівництвом, проте, після прибуття робітників підрядника для початку виконання будівельних робіт з`ясувалось, що більшу частину його земельної ділянки фактично зайнято будівлею суміжного землекористувача відповідача ОСОБА_2 . Ця новина шокувала його та спричинила стресовий стан. Його негайне звернення до відповідача з вимогою звільнити земельну ділянку не призвело до успіху, оскільки відповідач категорично не побажав добровільно вирішувати конфлікт. Після відмови ОСОБА_2 від вирішення конфлікту він зрозумів, що його фактично позбавлено можливості користуватися своєю власністю - земельною ділянкою і цей конфлікт він мав вирішувати у суді.
       Зазначав, що протягом багатьох років відбувалася судова тяжба щодо захисту його порушених прав, він був змушений користуватися правовою допомогою юристів, залучати експертів та спеціалістів. Усе це було пов`язано не тільки із витратами, але й зі стресами та переживаннями, які він відчував як під час розгляду справи, так і під час очікування результатів вирішення спору. Суд ухвалив рішення на його користь, проте, відповідач не виконував рішення суду та не бажав звільняти земельну ділянку позивача.
       Посилаючись на те, що внаслідок наведених протиправних дій та бездіяльності відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягає у перенесених неодноразових стресах, приниженнях та стражданнях, тривалому відчутті тривоги, занепокоєння, невизначеності та безвиході, які були викликані не тільки безпосереднім порушенням його права власності, але й внаслідок ігнорування відповідачем рішення суду щодо відновлення його прав, а тому просив суд стягнути з відповідача на компенсацію моральної шкоди у розмірі 300 000 грн.
       Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 28 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
       В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що ним доведено факт того, що протиправними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду яка підлягає до відшкодування. Висновок експертизи наданий ним є належним та допустимим доказом, а у разі якщо у суду виникли сумніви він повинен був призначити по справі додаткову експертизу. 
       05 листопада 2021 року відповідач ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказував, що висновок експерта, наданий позивачем, не є належним та допустимим доказом, експерт не попереджений про кримінальну відповідальність. Він прав позивача не порушував та з його боку відсутня будь яка вина у ситуації, що склалася. 
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до  висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне. 
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що згідно розписки від 14 червня 2007 року ОСОБА_3 , продавець, отримав від покупця ОСОБА_1 повну суму грошей в розмірі 90 000 доларів США  за земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1 , та претензій по розрахунку не має (т.1 а.с.18,115).
       14 червня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,0455 га, що розташована на території АДРЕСА_1 , вартість ділянки – 40 832 грн.91 коп. (т.2 а.с.132-133).
       30 червня 2007 року між АКБСР “Укрсоцбанк” та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №07.1/162-7, відповідно до якого останньому надано кредит на споживчі цілі з встановленням іпотеки в межах максимального ліміту заборгованості 90 000 доларів США (т.1 а.с.13-17,110-114).
       Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯД №901073, від 02 листопада 2007 року, ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1 , площею 0,0455 га, відповідно до договору купівлі-продажу №2849 від 14 червня 2007 року (т.1 а.с.7,104).
       Цільове призначення земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1 , - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 1210100000:09:032:0044 (т.1 а.с.8,105).
       Рішенням виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпропетровську ради та актом-висновком ОСОБА_1 дозволено будівництво житлового будинку з гаражем (згідно проекту) та господарського блоку розміром 4,0х3,0 м по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.20,116).
       Відповідно до договору купівлі-продажу №022904-6 від 29 квітня 2008 року, продавець, в особі ОСОБА_4 , зобов`язалась поставити будівельні системи «Velox», а ОСОБА_1 прийняти та сплатити товар вартістю 109 582,77 грн. (т.1 а.с.21-23,118-122).
        ОСОБА_1 уклав договір підряду №4 з ПП «Техпромінвест Плюс» 19 травня 2008 року, відповідно до якого позивач доручає, а підрядник виконує своїми силами та засобами роботи по будівництву котеджу по АДРЕСА_1 , вартість послуг 188 255,47 грн. (т.1 а.с.24-25,123-124).
       22 травня 2008 року начальником Дніпропетровського регіонального відділу інспекції ДАБК у Дніпропетровській області видано дозвіл на виконання будівельних робіт №159/01-08 ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 відповідно до проектної документації, затвердженої та зареєстрованої наказом №1 від 16 травня 2008 року (т.1 а.с.26-27,125-126).
       Відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 18 червня 2008 року встановлено, що станом на 18 червня 2008 року земельна ділянка площею 0,455 га по АДРЕСА_1 використовується ОСОБА_1 під будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд на підставі рішення Дніпровської міської ради від 21 грудня 2007 року (т.2 а.с.24-25).
       З інформаційної довідки №1494 від 17 лютого 2010 року, виданої КП «ДМБТІ» ДОР, вбачається, що домоволодіння АДРЕСА_2 19 березня 2008 року зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 29 січня 2008 року. Попереднім власником домоволодіння був ОСОБА_5 , який зареєстрував право своєї власності на підставі рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Левлекс» від 01 лютого 2007 року (т.2 а.с.20-23,29).
       Заочним рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська по справі №436/4776/12 від 20 вересня 2012 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дніпропетровського міського управління земельних ресурсів про усунення порушень права власності на землю, яким вирішено усунути перешкоди права власності позивача ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , кадастровий №1210100000:09:032:0044, зобов`язавши відповідача ОСОБА_2 знести будівлі та споруди, розташовані на даній земельній ділянці, самостійно (за власний рахунок) привести ділянку до стану, придатного для використання та передати земельну ділянку в розпорядження ОСОБА_1 (т.1 а.с.28-34,161-164).
       Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська по справі №206/1392/14-ц від 27 березня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про визнання договору нікчемним відмовлено повністю (т.2 а.с.41-43).
       Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська по справі №206/1979/14-ц від 08 жовтня 2014 року ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_5 про визнання за ним, як за власником земельної ділянки, розташованої у АДРЕСА_2 , кадастровий номер №1210100000:09:032:0044, право власності на нерухоме майно, як самочинно збудоване на ній, а саме садибний житловий будинок АДРЕСА_2 з усіма приналежними будівлями та спорудами - відмовлено (т.2 а.с.36-40).
       Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області по справі №206/3123/15-ц рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 01 вересня 2015 року, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , треті особи - ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ «АКБ «Новий», ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , приватний нотаріус ДМНО Чала В.О., про визнання договору недійсним відмовлено, залишено без змін (т.2 а.с.44-46).
       Актом державного виконавця від 26 вересня 2016 року встановлено, що під час виходу державного виконавця за адресою: м.Дніпропетровськ вул.Прибережна,54, рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська, згідно виконавчого листа №436/4776/12, виданого 29 квітня 2013 року, в строк до 23 вересня 2016 року не виконано (т.2 а.с.47).
       Постановою Дніпровського апеляційного суду по справі №436/4776/12 від 23 травня 2019 року рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2012 року залишено без змін (т.1 а.с.35-44,165-170).
       Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 28 лютого 2019 року по справі №436/4776/12 відмовлено у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. про зміну порядку виконання рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2012 року. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2019 року ухвала Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 28 лютого 2019 року залишена без змін (т.1 а.с.45-50,171-173).
       29 липня 2020 року постановою Верховного Суду по справі №436/4776/12 заочне рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2012 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 травня 2019 року залишено без змін (т.1 а.с.51-59,174-182).
       03 вересня 2020 року винесено постанову старшим державним виконавцем Хоменко Д.Ю. про поновлення вчинення виконавчих дій, ВП №59483019, відповідно до якої поновлено виконавче провадження з примусового виконання, виконавчий лист №436/4776/12, виданий 29 квітня 2013 року Самарським районним судом м.Дніпропетровська (т.1 а.с.127-128).
       10 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до ТОВ «Експертно-дослідна служба України» про проведення експертизи та просив скласти висновок експерта щодо наступних питань: чи є у ОСОБА_1 зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості та виникли внаслідок порушення його права власності? Якщо так, то чи завдані ОСОБА_1 страждання (моральна шкода) за умов ситуації, що досліджується за справою? Якщо ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода), який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральну шкоду)? До заяви додані додатки, а саме: копія позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, копія рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2012 року, копія постанови Дніпровського апеляційного суду від 23 травня 2019 року, копія постанови Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2019 року, копія постанови Верховного Суду від 29 липня 2020 року (т.1 а.с.60-62,129-131).
       10 грудня 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Експертно-дослідна служба України» укладено договір про надання послуг, вартість яких складає 15 500 грн. (т.1 а.с.63-68,132-137).
       18 січня 2021 експертом в галузі психології ТОВ «Експертно-дослідна служба України» Мінчевою О.А. складено висновок експерта №607/01/2021 за результатами проведення психологічної експертизи. В досліджені використовувались наступні методи: загальнонаукові: спостереження, контент та інтент-аналіз суб`єктивної інформації, бесіда (кероване діагностичне інтерв`ю); спеціальні: метод експертної оцінки афективних реакцій і особливих емоційних станів, комплексна методика дослідження індивідуально-психологічних особливостей (емоційно-поведінкових проявів і провідних особливостей особистості), методика дослідження психологічного анамнезу.
       На підставі заяви ОСОБА_1 від 10 грудня 2020 року про те, що через поширення на території України карантинних обмежень він не має можливості з`явитися на очне дослідження та просить проведення обстеження за допомогою відеозв`язку, психологічне обстеження підекспертного було проведено 17 грудня 2020 року (90 хв.) у режимі відеоконференції за допомогою програми «Skype». Дослідження розпочато о 14.00 годині. Психологічне дослідження ОСОБА_1 проводилося з дотриманням встановлених умов: якісний зв`язок через програму «Skype»; якісне освітлення приміщення, у якому знаходився ОСОБА_1 ; якісне зображення (яке містило обличчя та руки підекспертного) під час проведення керованого діагностичного інтерв`ю; відсутність сторонніх осіб у приміщенні, з якого проводилася відеотрансляція (окрім самого підекспертного); забезпечення якісних умов та можливості для ОСОБА_1 робити записи та малюнки, що є необхідними для діагностики індивідуально-психологічних особливостей особистості; зображення продуктів діяльності досліджуваного (малюнку, заповнених бланків тестів), які були отримані у ході відеоконференції, були візуально зафіксовані психологом (продемонстровані йому) в онлайн-режимі, підписані ОСОБА_1 та направлені на подальше дослідження поштовим зв`язком.
       У зв`язку з однорідністю об`єктів і тісним взаємозв`язком питань, а також методичною специфікою психологічного дослідження відповіді за запитаннями об`єднані, а висновки надані окремо.
       Висновки експертизи наступні: у ОСОБА_1 наявні зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості та виникли внаслідок порушення його права власності; ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода) за умов ситуації, що досліджується за справою; можливий (орієнтовний) розмір грошового еквіваленту моральних страждань, спричинених ОСОБА_1 , в середньому складає 300 000 грн. (т.1 а.с.69-86,138-155).
       Постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 25 березня 2021, ВП №59483019, виконавчий лист №436/4776/12, виданий 29 квітня 2013 Самарським районним судом м.Дніпропетровська, повернути стягувачу (т.2 а.с.76).
       13 квітня 2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, ВП №65115006, з виконання виконавчого листа №436/4776/12, виданого 29 квітня 2013 року Самарським районним судом м.Дніпропетровська, боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів (т. 2,а.с.83-84).
       24 травня 2021 року відповідно до листа, направленого на електронну адресу позивача та представника позивача, ОСОБА_2 пропонував при узгодженні усіх процедур й приведення земельних ділянок до фактичного стану у Державному земельному кадастрі премію у розмірі 25 000 доларів США ОСОБА_1 (т.2 а.с.112-118).
       26 липня 2021 року ОСОБА_1 відповів на пропозицію ОСОБА_2 та зазначив, що його компромісні пропозиції: або придбання ОСОБА_2 земельної ділянки ОСОБА_1 , на якій розташований будинок та який підлягає знесенню; або ОСОБА_2 відчужує на користь ОСОБА_1 будинок, який розташований на земельній ділянці останнього (т.2 а.с.119).
       Суд звертав увагу на те, що рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2012 року по справі №436/4776/12 було вирішено усунути перешкоди права власності позивача ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , зобов`язавши відповідача ОСОБА_2 знести будівлі та споруди, розташовані на даній земельній ділянці, самостійно (за власний рахунок), привести ділянку до стану, придатного для використання та передати земельну ділянку в розпорядження ОСОБА_1 . Отже дане рішення зобов`язального характеру.
       Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом.
       З аналізу вищезазначених норм Закону, державний виконавець зобов`язаний у строки, визначені Законом, здійснити перевірку виконання боржником рішення суду та в разі його невиконання, встановити за яких причин рішення суду не виконане. У випадку невиконання рішення суду боржником без поважних причин, державний виконавець постановою притягує боржника до відповідальності із встановленням строку виконання рішення суду.
       Так у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року по справі №552/3995/17 зазначено, що враховуючи те, що завданням виконавчого провадження є, зокрема, примусове виконання рішень суду, у разі невиконання їх у добровільному порядку, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що під час примусового виконання судового рішення, що набрало законної сили і є обов`язковим до виконання на всій території України, державний виконавець зобов`язаний вжити усіх заходів примусового характеру, у тому числі застосувати засоби впливу на боржника. Такі повноваження надані йому саме з метою забезпечення безумовного виконання судового рішення, а застосування заходів відповідальності за невиконання вимог державного виконавця, не звільняє боржника від виконання основного зобов`язання — виконати вимоги виконавчого документа.
       Таким чином, суд дійшов висновку, що законом чітко передбачені дії державного виконавця в рішеннях зобов`язального характеру. У разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
       Однак, копії матеріалів виконавчого провадження позивачем долучені не були, з клопотанням про витребування копії матеріалів виконавчого провадження позивач до суду не звертався, тому встановити, чи проведені всі дії державним виконавцем неможливо.
       Крім цього, позивач зазначив, що 25 березня 2021 року йому було повернуто виконавчий лист. Однак, враховуючи викладені норми, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
       Під час розгляду заяви ОСОБА_1 про зміну порядку і способу виконання судового рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2012 року було констатовано, що таке рішення є виконуваним, підстави для задоволення такої заяви відсутні. Саме державний виконавець має всі передбачені законом права та механізми для організації виконавчого процесу по знесенню будівлі та споруди за рахунок коштів стягувача з поверненням йому витрат по проведенню цих робіт після їх виконання за постановою державного виконавця.
       Таким чином, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення порушено їх права чи свободи.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відсутні передбачені законом підстави для стягнення заявленої позивачем моральної шкоди, оскільки факт невиконання рішення суду, на який посилається позивач як на підставу позовних вимог, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між невиконанням рішення, яке набрало законної сили, та завданою шкодою відповідачем. Позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та шкодою, з урахуванням підстав позову та змісту позовних вимог.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.         
       Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
       Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І цієї Конвенції.
       Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).
       Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
       Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювана шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
       Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями.
       При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювана шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.
       Схожі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2020 року у справі №686/25718/19 (провадження №61-7697св20), від 30 грудня 2020 року у справі №482/48/19 (провадження №61-11020св20).
       Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
       Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
       Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
       У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
       Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
       Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
       Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують. 
       Позивачем не доведено факту заподіяння відповідачем моральної шкоди. Позивачем не надано доказів його протиправної поведінки та причинно-наслідкового зв`язку. 
       Посилання апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції у разі незгоди з наданим позивачем висновком експертизи повинен був призначити повторну експертизу відхиляються, оскільки експертиза може бути призначена за вмотивованим клопотанням учасника справи. Позивач з відповідним клопотанням не звертався. 
       Колегія суддів звертає увагу на те, що між сторонами даної цивільної справи більше 10 років відбувається судова тяжба за ініціативною позивача, однак в більшості випадків  ОСОБА_1  було відмовлено в задоволені позовних вимог, що дає підстави зробити висновки щодо достовірності, повноти та обґрунтованості доказів, які подаються позивачем та обранням ОСОБА_1  невірного способу захисту. 
       Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.        
       З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що, з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
       Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення – без змін.
       На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 
       п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

       Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 28 липня 2021 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

               Головуючий:                                                 Демченко Е.Л.

               Судді:                                                         Куценко Т.Р.

                                                                                 Макаров М.О.