ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 605/11/21	Головуючий у 1-й інстанції   Горуц Р.О. 	
Провадження № 22-ц/817/1184/21 	Доповідач - Бершадська Г.В.	
Категорія - 310010000   	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Бершадська Г.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 
представника апелянта  

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2021 року (постановлену суддею Горуц Р.О., дату складання повного тексту не зазначено) у цивільній справі № 605/11/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:
       В січні 2021 році позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
       Позов вмотивований тим, що сторони після реєстрації шлюбу проживали в Республіці Польща, за адресою позивача. Однак в подальшому відносини сторін погіршилися, зникла довіра і взаєморозуміння, які є основою сімейного життя. На даний час сторони спільно не проживають з грудня 2019 року, шлюбних стосунків не підтримують, примирення та збереження шлюбу між сторонами є неможливим.
       Вказано, що на день подання позову до суду не було відомо де саме проживає відповідач, при цьому було відомо її останнє місце реєстрації, яке зазначене у позовній заяві. 
       Ухвалою Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2021 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу – закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.
       Не погодившись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       В скарзі вказано, що якщо один з подружжя має місце проживання на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство тієї Договірної Сторони, орган якої порушив справу. Враховуючи те, що справа була порушена на території України то відповідно вона була підсудна Підгаєцькому районному суду Тернопільської області.
       У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги заперечила і вказала, що суд дійшов вірного висновку про те, що розірвання шлюбу між сторонами повинно розглядатися на території Республіки Польща.
       В судовому засідання представник апелянта апеляційну скаргу підтримав і навів доводи аналогічні викладеним в ній.
       Додатково пояснив, що договір найму житла був укладений до 01.04.2020 року, а позов подано у січні 2021 року. Крім цього, постановою Окружного суду у м. Варшаві від 19.10.2021 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 про розлучення з підстав того, що спір розглядається судом України.
       Від ОСОБА_4 і її представника надійшли заяви про слухання справи у їх відсутності.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
       Судом встановлено, що відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а також, що остання в травні 2021 року звернулась до Окружного Суду у Варшаві з позовом про розірвання шлюбу, що підтверджено її представником в судовому засіданні і слідує із матеріалів даної справи та не спростовано представником позивача.
       Після державної реєстрації шлюбу, сторони спільно проживали за адресою: АДРЕСА_2 , тобто за місцем проживання позивача, однак з грудня 2019 року спільно не проживають, що підтверджено їх представниками в судовому засіданні.
       Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що розірвання шлюбу між сторонами повинно здійснюватись за законодавством тієї Договірної Сторони на території якої подружжя має місце проживання, а саме Республіки Польща, а тому вказаний позов не може бути розглянутий місцевими загальними судами України, що є окремою підставою для закриття провадження у справі в контексті приписів пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України.
       Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
       Згідно зі статтею 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надано Верховною Радою України.
       У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.
       Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суди України відповідно до вимог статей 2, 497 ЦПК України повинні керуватися нормами Закону України «Про міжнародне приватне право» та нормами відповідних міжнародних договорів.
       Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статті 75-77 Закону).
       У пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм:
       - хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;
       - об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави;
       - юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.
       Положеннями статей 60, 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.
       Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі.
       Відповідно до статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.
       Суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
       Відповідно до статті 26 договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах (договір ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 3941-XII від 04.02.94) розірвання шлюбу проводиться згідно з законодавством тієї Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя в момент порушення справи.
       Якщо в момент порушення справи один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - громадянином іншої Договірної Сторони, розірвання шлюбу проводиться згідно з законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої вони мають місце проживання. Якщо один з подружжя має місце проживання на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство тієї Договірної Сторони, орган якої порушив справу.
       У справах про розірвання шлюбу, у випадку, передбаченому в пункті 1, компетентним є орган тієї Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя в момент порушення справи.
       Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої він є (частина перша статті 16 Закону України «Про міжнародне приватне право»).
       Враховуючи те, що позивач є громадянином Республіки Польща, а відповідач громадянкою України, то відповідно справа підсудна обом Договірним Сторонам.
       В даному випадку слід враховувати факт порушення справи судом конкретної Договірної Сторони. 
       Згідно матеріалів справи провадження у даній справі відкрито 15.01.2021 року. В той же час позов на території Республіки Польща подано лише 31.05.2021 року. Таким чином провадження у справі на території України вже здійснювалося більше чотирьох місяців на момент подання позову на території Республіки Польща.
       Крім того, як свідчить зміст постанови VI Апеляційного відділу цивільних і сімейних справ Окружного суду у м. Варшаві від 19.10.2021 року, що у провадженні, що перебуває на розгляді суду в Україні, місцевий суд не визнав відсутність своєї юрисдикції, призначено подальші дати розгляду справи, а також розгляд справи по суті.
        Окружний суд Варшави зазначив у постанові, що у такій ситуації проведення цього провадження призвело б до існування двох незавершених проваджень, що стосуються одного і того ж предмета. З цієї причини позов, поданий у цій справі справі слід визнати неприйнятним.
       На підставі наведеного Окружний суд у м. Варшаві відмовив в задоволенні позову ОСОБА_5 проти ОСОБА_6 про розлучення.
       Таким чином на території Республіки Польща відсутні провадження між тими самими сторонами щодо того самого предмета спору.
       Враховуючи вказане, суд першої інстанції не врахував того факту, що він відкрив першим провадження у спорі, який підсудній обом договірним державам, а тому мав керуватися тим, що йому належить перевага щодо розгляду справи, як органу, який порушив справу.
       Вищенаведене свідчить про те, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про закриття провадження у справі.
       Таким чином доводи апеляційної скарги знаходять своє підтвердження в матеріалах справи.
       В той же час доводи відзиву на апеляційну скаргу спростовуються матеріалами справи і зокрема постановою Окружного суду у м. Варшаві від 19.10.2021 року.
       Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Згідно п. 6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Встановивши вказані обставини, керуючись наведеними нормами права, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасування ухвали Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2021 року і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Керуючись ст.ст. 374, 376, 379, 382, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
       Ухвалу Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2021 року скасувати і справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. 
       Повний текст постанови складено 08 грудня 2021 року.

Головуючий                                                                Бершадська Г.В.

Судді:                                                                        Гірський Б.О.

                                                                               Хома М.В.