ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року м. Херсон

Справа №662/2506/20
Провадження №22ц/819/1993/21

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий Бездрабко В.О.
судді:  Базіль Л.В. 
Приходько Л.А.
секретар судового засідання: Дундич А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 25 серпня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Решетова В.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Новотроїцької селищної ради Херсонської області про визнання права власності за набувальною давністю, 

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Новотроїцької селищної ради Херсонської області про визнання права власності на майно за набувальною давністю.
Позов мотивований тим, що 07 вересня 2004 року ОСОБА_2 придбала однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Спадкоємцем майна померлої став її син – ОСОБА_3 , який на час смерті матері перебував у місцях позбавлення волі, та, який своєю заявою від 29 січня 2009 року відмовився від спадщини, що складалась із вищезазначеної квартири, на користь позивача ОСОБА_1 . 
В 2009 році ОСОБА_3 помер в місцях позбавлення волі.
Позивач зазначила, що до придбання однокімнатної квартири ОСОБА_2 певний час проживала у неї, проте після придбання власного житла стала проживати окремо, а позивач допомагала їй по господарству, оскільки ОСОБА_2 за станом здоров`я потребувала сторонньої допомоги. 
Після смерті ОСОБА_2 позивач здійснювала нагляд за квартирою, проте вже після смерті ОСОБА_3 добросовісно заволоділа нею та відкрито і безперервно, більше 10 років, проживає в квартирі, сплачуючи комунальні послуги та утримуючи майно за свій рахунок.
Позивач зазначила, що оскільки вона більш ніж 10 років безперешкодно користується квартирою АДРЕСА_1 , просила в порядку ст. 344 ЦК України визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на зазначене нерухоме майно.
Заочним рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 25 серпня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду від 25 серпня 2021 року,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Апелянт вказала, що після смерті власника квартири ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_3 спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає, а тому за змістом ч.1 ст. 1277 ЦК України (2004 року) спадкове майно за правом спадкоємства в такому разі переходить до органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, але в судовому порядку спадщина не була визнана відумерлою, заповіт ОСОБА_2 не складався, а отже позивач як особа, яка відкрито, добросовісно та безперервно користувалася цим майном має право на визнання за нею права власності за набувальною давністю. 
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її адвокат – Калімбет Т.А. апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити, з підстав викладених у скарзі. 
Представник Новотроїцької селищної ради Херсонської області – адвокат Ільченко Д.О. проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вказавши про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Пояснив, що в селищній ради відсутня інформація щодо періоду проживання ОСОБА_1 в приміщенні спірної квартири. За зверненням позивача у 2021 році, комісія ради встановила лише факт її фактичного місця проживання в квартирі, про що склала акт від 05 серпня 2021року.
Заслухавши доповідача, сторони, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд  вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 07 вересня 2004 року за життя ОСОБА_2 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 (а.с.10, 11).
З актового запису №75 від 16 травня 2007 року відділу реєстрації актів цивільного стану Новотроїцького районного управління юстиції Херсонської області встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла (а.с.14).
Спадкоємцем померлої є її син – ОСОБА_3 , який згідно відомостей встановлених за матеріалами справи прийняв спадщину після померлої матері.
Для оформлення в правах спадкоємця ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_1 було видано довіреність щодо ведення справи по оформленню його спадкових прав на майно (а.с.50).
Згідно наявної у матеріалах справи заяви від 29 січня 2009 року, ОСОБА_3 відмовився від прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері – ОСОБА_2 на користь позивача - ОСОБА_1 (а.с.19).
З листа начальника ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» від 20 січня 2021 року, №24/5–228/трк вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер в установі, факт смерті зареєстровано Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 16 березня 2009 року, актовий запис №833 (а.с. 49).
Відповідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 28 травня 2021 року №64944803 встановлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась, спадщину після його смерті ніхто не прийняв (а.с.71).
У позові ОСОБА_1 стверджує, що вона почала проживала в спірній квартирі після смерті ОСОБА_3 , в 2009 році та протягом 10 років відкрито та безперервно нею користується, сплачує комунальні послуги, утримує квартиру за власний рахунок, у зв`язку з чим просила в порядку ст. 344 ЦК України визнати за нею право власності за набувальною давністю.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що набуття особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх умов такого набуття у сукупності, а саме добросовісності, безтитульності (володіння майном без будь-якої правової підстави), давності, відкритості та безперервності. Вказав, що позов про визнання права власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка обізнана відносного того, хто є власником цього майна, оскільки за набувальною давністю можна набути право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. В ході розгляду справи позивач не довела наявність обов`язкових підстав з якими закон пов`язує можливість визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, оскільки сам по собі факт відкритого користування спірною квартирою не є достатньою підставою для виникнення права власності за набувальною давністю.
Колегія суддів погоджується з висновком суду, виходячи з наступного.
Згідно з ч.1 та 4 ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років або рухомим майном — протягом 5 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо іншого не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість і безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який становить не менше ніж 10 років.
Володіння без правової підстави — це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.
Аналізуючи поняття добросовісності володіння як ознаки набувальної давності за ст.344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків.
При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи й він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які зумовили його володіння, не давали й не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявності суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законності об`єкта володіння; добросовісності заволодіння чужим майном; відкритості володіння; безперервності володіння; спливу встановлених строків володіння; відсутності норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Отже, набуття особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх зазначених умов у сукупності.
Такого правового висновку дійшла Велика палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18).
Згідно інформації є Єдиного реєстру судових рішень встановлено, що 07 жовтня 2008року та 17 березня 2009року Новотроїцьким районним судом Херсонської області ухвалювалися рішення за позовами ОСОБА_1 про встановлення їй, як представнику спадкоємця за законом ОСОБА_3 , додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_2 .
Матеріали справи свідчать, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 (а.с.8). Разом із цим, в акті від 05 серпня 2021року представниками Новотроїцької селищної ради зафіксовано місце фактичного проживання позивача за адресою АДРЕСА_3 . Посилання на термін зайняття позивачем житлового приміщення відсутній (а.с.97). 
Наведене свідчить, що встановлені у справі фактичні обставини не дають підстав вважати, що ОСОБА_1 користувалася спірним житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , без достатньої правової підстави, протягом строку визначеного ст.344 ч.1 ЦК України, а відтак її вимоги про набуття права власності на це нерухоме майно за набувальною давністю задоволенню не підлягають.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилань, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення.
Оскільки місцевим судом повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись ст.367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Заочне рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 25 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складений 09 грудня 2021 року.

Головуючий:                                                                 В.О. Бездрабко

Судді:                                                                          Л.В. Базіль
                                                                               
Л.А. Приходько