Постанова
Іменем України
                                                                                       
10 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 369/2473/20
провадження № 61-17487св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Крата В. І. 
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., 
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Шпитьківська сільська рада Київської області,
третя особа - приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Столярова Ірина Геннадіївна,
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 квітня 2020 року в складі судді Пінкевич Н. С. та на постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року в складі колегії суддів Мережко М. В., Верланова С. М., Савченка С. І.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Шпитьківської сільської ради Київської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.
 
Позов мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачки ОСОБА_4 , яка за життя склала заповіт, яким належну їй 1/8 частку в праві спільної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 заповіла позивачці. Вказувала, що спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказане нерухоме майно. Зазначала, що крім житлового будинку спадкодавиці на праві спільної сумісної власності на підставі державного акта на право приватної власності на землю № 35 від 21 березня 2011 року належала земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками земельної ділянки є відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_2 та позивачка ОСОБА_1 . Вказувала, що звернувшись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав відсутності оригіналу правовстановлюючого документа та невизначення часток співвласників у державному акті на право власності на земельну ділянку. 
 
З урахуванням того, що згідно з державним актом земельна ділянка на праві спільної сумісної власності належала чотирьом співвласникам, частки яких є рівними, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частку в праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,2387га з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з яких: на ј частку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 та на ј частку як належну позивачці на підставі державного акта.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду
 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 квітня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року, позов задоволено частково: визнано за ОСОБА_1 право власності на ј частку в праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,2387 га з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
 
Судові рішення мотивовані тим, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , якій на праві спільної сумісної власності належала земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 . З урахуванням презумпції рівності часток у праві спільної сумісної власності, від якої співвласники спірної земельної ділянки не відступали, суди вважали наявними правові підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на ј частку в праві спільної власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .
 
У задоволенні позовних вимог про визнання права власності на іншу ј частку в праві спільної власності на земельну ділянку суди відмовили з посиланням на те, що така частка належить позивачці на підставі державного акта про право приватної власності на землю, а тому з урахуванням непорушення прав позивачки в цій частині відсутня необхідність у підтвердженні належності їй на праві власності ј частки в праві спільної власності на земельну ділянку.
 
Аргументи учасників справи
 
23 листопада 2020 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення, в якій просила постанову апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції - змінити, зменшивши розмір частки в праві спільної власності на земельну ділянку, яка підлягає визнанню за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , з ј до 1/8.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно застосували положення статті 120 ЗК України та не врахували принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд. З урахуванням того, що спадкодавиці ОСОБА_4 належала лише 1/8 частка в праві спільної власності на житловий будинок, то її частка у праві спільної власності на земельну ділянку, призначену для обслуговування такого житлового будинку, становить також 1/8.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 березня 2021 року відкрито касаційне провадження в справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
 
Вухвалі Верховного Суду від 10 березня 2021 року зазначено, що відповідачка оскаржує судове рішення з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме: застосування апеляційним судом норм права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 16 березня                        2020 року в справі № 675/2372/16-ц.
 
Аналіз змісту та вимог касаційної скарги дає підстави для висновку, що ОСОБА_3 оскаржує судові рішення в частині задоволених позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права на 1/8 частку в праві спільної власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. В частині задоволених позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права на іншу 1/8 частку в праві спільної власності на земельну ділянку та в частині відхилених позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права на ј частку в праві спільної власності на земельну ділянку судові рішення в касаційному порядку не оскаржуються та Верховним Судом не переглядаються.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що земельна ділянка площею 0,2387 га з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку і господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Розмір часток співвласників у правовстановлюючому документі не визначений. 
 
06 травня 2006 року ОСОБА_7 змінила прізвище на « ОСОБА_7 » у зв`язку з реєстрацією шлюбу.
 
За життя ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений 05 лютого 1997 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори, яким заповіла ОСОБА_5 належну їй на праві власності 1/8 частку в праві спільної власності на будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. 
 
04 січня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Столярової І. Г. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , внаслідок чого заведено спадкову справу №1/2017.
 
Інші спадкоємці за заповітом або за законом відсутні.
 
24 лютого 2017 року приватний нотаріус видав ОСОБА_1. свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 на 1/8 частку в праві спільної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
 
Постановою приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Столяровою І. Г. від 24 лютого 2017 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку в праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,2387 га з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в зв`язку з тим, що неможливо визначити розмір частки спадкодавиці в праві спільної сумісної власності.
 
Позиція Верховного Суду
 
Колегія суддів частково приймає доводи, викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.
 
За змістом частини першої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
 
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
 
Відповідно до частини другої та третьої статті 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.
 
Відповідно до статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.
 
У справі, що переглядається, суди встановили, що земельна ділянка площею 0,2387 га з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку і господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 належала ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності, тобто без визначення часток кожного зі співвласників.
 
У статті 370 ЦК України (в редакції, чинній на момент набуття спадкодавицею права власності на земельну ділянку) передбачено, що в разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
 
Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 89 ЗК України (в редакції, чинній на момент набуття спадкодавицею права власності на земельну ділянку) співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.
 
Відповідно до частин першої-другої статті 30 ЗК України (в редакції, чинній на момент набуття спадкодавицею права власності на житловий будинок) при переході права власності на будівлю  і  споруду  разом  з цими об`єктами переходить  у  розмірах,  передбачених  статтею  67 цього Кодексу, і право власності або право  користування земельною ділянкою без  зміни  її  цільового  призначення і,  якщо  інше  не передбачено  у  договорі  відчуження - будівлі та  споруди. При переході права власності  громадян  на  жилий  будинок  і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також  при переході права власності на частину будинку  в  разі  неможливості поділу  земельної  ділянки  між  власниками  без  шкоди  для   її раціонального використання земельна ділянка переходить  у  спільне користування власників цих об`єктів.
 
У частині четвертій статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на момент набуття спадкодавицею права власності на земельну ділянку) встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року в справі № 675/2372/16-ц (провадження № 61-29813сво18) зазначено, що: «Частиною першою статті 377 ЦК України (в редакції Закону № 1702-VI від 05 листопада 2009 року) передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з частиною першою статті 120 Земельного кодексу України (в редакції Закону № 1702-VI від 05листопада 2009 року) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Вказані норми встановлюють єдність юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд. Власник, визначаючи юридичну долю збудованих будівель та споруд, одночасно визначає і долю земельної ділянки, на якій вони розташовані. […] Відповідно до частини другої та третьої статті 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.Пленум Верховного Суду України у пункті 10 постанови від 30 травня2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив судам, що положення статті 1225 ЦК України про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Виходячи зі змісту вищевказаних норм, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка, з урахуванням нормативів, була виділена спадкодавцю для будівництва та обслуговування житлового будинку, інших будівель та споруд. […] Встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, врахувавши цільове призначення спірної земельної ділянки, яка належала спадкодавцю на праві власності, а також волю спадкодавця, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову та визнання за ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування, оскільки на цій земельній ділянці розташований житловий будинок позивача (1/2 якого успадкована після смерті  ІНФОРМАЦІЯ_2 ), інші будівлі та споруди, а земельна ділянка, площею 0,1 га, призначена саме для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, власником яких є позивач».
 
З огляду на викладене, встановивши, що спадкодавиці ОСОБА_4 належала 1/8 частка в праві спільної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , суди зробили помилковий висновок про те, що частка ОСОБА_4 у праві спільної власності на земельну ділянку, призначену для обслуговування вказаного житлового будинку та господарських споруд, відрізняється від частки спадкодавиці в праві спільної власності на житловий будинок та становить 1/4. 
 
Сама по собі належність земельної ділянки на праві спільної сумісної власності чотирьом співвласникам не свідчить про рівність їх часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку за умови визначення іншого правового режиму для нерухомого майна (житлового будинку і господарських споруд), розміщеного на земельній ділянці, призначеній для його обслуговування.
 
Отже, ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 мала право на отримання у власність саме 1/8 частки в праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,2387 га з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку і господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про те, що оскаржені судові рішення прийняті без урахування висновку щодо застосування норм права, викладеного в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року в справі № 675/2372/16-ц (провадження № 61-29813сво18). За таких обставин касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судові рішення в оскарженій частині - зміні шляхом зменшення розміру частки в праві спільної власності на земельну ділянку, яка підлягає визнанню за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , з 1/4 до 1/8. 
 
З урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати, що складаються з судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг, в загальному розмірі 2 942,80 грн.
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_3 задовольнити частково.
 
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 квітня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року в частині часткового задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Шпитьківської сільської ради Київської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом змінити, зменшивши розмір частки в праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,2387 га з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку і господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 , яка підлягає визнанню за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , з 1/4 до 1/8.
 
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь ОСОБА_3 судові витрати, пов`язані з розглядом справи в судах апеляційної та касаційної інстанцій, у розмірі 2 942,80 грн.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                      В. І. Крат
 
Судді                                                                                 Н. О. Антоненко
 
                                                                                         І. О. Дундар
 
                                                                                         Є. В. Краснощоков
 
                                                                                         М. М. Русинчук