Дата документу 08.10.2021 Справа № 313/1117/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 313/1117/20 Головуючий у 1-й інстанції: Кравцов С.О. Провадження № 22-ц/807/2326/21   Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 жовтня 2021 року                                                         м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів Гончар М.С. 
Кримської О.М.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Заболотної Римми Валентинівни на рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 27 квітня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 20.06.2006р. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які згідно до заяви отримані відповідачем для ознайомлення в письмовій формі.

Підписанням заяви між сторонами у відповідності до ст. 634 ЦК України був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, що додається). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 12500.00 грн.

Позивач зазначав, що він свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме, щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку, яка додається до позовної заяви. У порушення п. 6.5 договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 11.08.2020 р. має заборгованість в сумі 10 716,37 грн., з яких: 8 382.12 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч.: 8 382.12 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2 334,25 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, яку банк просив стягнути з нього на свою користь.
Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 27 квітня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у сумі 8382,12 грн., в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» у особі представника Заболотної Р.В. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у цій частині. В іншій частині рішення не оскаржується. 

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказано, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні заборгованості по процентам за користування кредитом станом на 11.08.2020р., чим порушив норми матеріального права. Відповідачем було підписано заяву № б/н від 14.06.2006р., у якій погоджена відсоткова ставка 3 % на місяць. Таким чином, ОСОБА_1 погодився у письмовому вигляді з умовами користування кредитними коштами, а тому висновки суду про відсутність погодження умов кредитування щодо нарахування відсотків є безпідставними.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи відповідно до приписів ч. 3 статті 360 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.
Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1, п.2 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що є малозначними, якими згідно з ч. 6 статті 19 ЦПК України є справи незначної складності та з ціною позову, що не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. 
Таким чином, даний спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи частково позов банку, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача щодо стягнення з відповідача тіла кредиту у розмірі 8382,12 грн. (заборгованість за кредитом) та недоведеності вимог щодо стягнення процентів, оскільки їх нарахування не було погоджено між сторонами. 

Рішення оскаржується банком тільки в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).
Судом встановлено, що відповідно до наданих суду документів ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою оформлення банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 20.06.2006р. на приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку.
У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Банк виконав умови договору, надавши відповідачу кредитні кошти на платіжну картку, якими він скористався, але не повернув їх банку разом з нарахованими відсотками.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 станом на 11.08.2020р. становить 10 716,37 грн.. та складається із: 8 382.12 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 8382.12 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2334,25 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Але суд вважав, що Умови та правила надання банківських послуг та тарифи не були підписані позичальником, тому не можуть складати разом з заявою єдиний договір, та, оскільки у заяві на приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку процентна ставка не зазначена, то з відповідача належить сягнути лише тіло кредиту, визнавши решту вимог банку недоведеними зібраними у справі доказами.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк", а саме, в частині стягнення з відповідача лише суми тіла кредиту в розмірі 8382,12 грн., суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ "ПриватБанк" не дотримався вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, на підставі яких нарахована заборгованість по відсоткам. А тому визнав недоведеними вимоги позивача щодо заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на те, що такий висновок суду не відповідає наявним матеріалам справи.

В апеляційній скарзі банк наголошує на тому, що суд не взяв до уваги, що в матеріалах справи наявна заява № б/н від 14.06.2006р., у якій погоджена відсоткова ставка за користування кредитними коштами у розмірі 3 % на місяць, яка підписана ОСОБА_1 (а.с. 18). 
Перевіривши ці доводи, колегія визнає їх обґрунтованими. 

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до вимог ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
З огляду на вказані норми, якими чітко унормовано письмову форму кредитного договору, суд обґрунтовано не визнав Умови та правила надання банківських послуг, копія яких долучена до справи, складовими кредитного договору між сторонами у справі, оскільки вони не підписані позичальником.

Але, колегія при цьому наголошує на тому, що суд не звернув уваги на копію заяви позичальника, яка була підписана відповідачем 14.06.2006р., у якій визначені істотні його умови договору. 
Так, у вищевказаній заяві міститься наступна інформація: персональні дані позичальника, адреса проживання, інша додаткова інформація. Також з заяви вбачається, що ОСОБА_1 висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна», та погодився із встановленням базової процентної ставки у розмірі 3,00 % на місяць (36,00 % на рік). Крім того, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки.
Тому вимоги банку щодо стягнення відсотків з відповідача за користування кредитними коштами грунтуються на цій заяві та відповідають положенням законів, зокрема, ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, ст. 49 ЗУ "Про банки і банківську діяльність".

В такому разі відсотки банк мав право нараховувати увесь період користування кредитними коштами, а відповідач мав належним чином виконувати умови договору з їх сплати. 
Банком визначено заборгованість за відсотками станом на 11.08.2020р. в сумі 2334,25 грн.
Відповідач подав заяву про застосування позовної давності, посилаючись на те, що строк дії отриманої ним картки становив до 06.2013р., тому банком пропущено строк давності звернення щодо визначеної заборгованості.

Але суд вважав, що відносини між сторонами не припинились зі спливом строку дії першої картки, оскільки відповідачем отримувались перевипущені картки, зокрема, остання картка № НОМЕР_1 зі строком дії до 04/22, на яку відповідачем перераховувались грошові кошти. 
Тому договірні відносини між сторонами у справі не припинились, та триватимуть до 04/22. 
Цих обставин не оспорив відповідач, не подавши апеляційної скарги на рішення, яким ці обставини були встановлені. 

Крім того, вказане підтверджується випискою про рух коштів по рахунку відповідача, з якої вбачається, що відповідач періодично поповнював вказану картку через термінали самообслуговування, та останнє поповнення відбулось у січні 2020 року. Такі поповнення були майже щомісячними та на значні суми, а саме, по 500-600 гривень, а отже такими платежами він переривав строки позовної давності.

Зважаючи на вказані обставини, вимоги банку щодо стягнення заборгованості по відсоткам у сумі 2 334,25 грн. відповідають матеріалам справи, а тому є обґрунтованими.

Враховуючи все вище наведене, колегія визнає апеляційну скаргу банку обґрунтованою, тому у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України скасовує рішення суду в оскаржуваній частині та приймає постанову про задоволення позову банку щодо відсотків, стягнувши з відповідача на його користь відсотки в сумі 2334,25 грн.

Відповідно до статті 141 ЦПК України колегія вирішує питання про розподіл судових витрат як у суді першої інстанції, так і на стадії апеляційного провадження. 

Оскільки позовні вимоги банку були повністю задоволені, то з відповідача на користь банку підлягають стягненню всі понесені ним судові витрати у вигляді судового збору як за подання позову в сумі 2102 грн., так і за подання апеляційної скарги в сумі 3153,00 грн. 

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Заболотної Римми Валентинівни  задовольнити.

Рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 27 квітня 2021 року у цій справі скасувати в оскаржуваній частині – в частині відмови в задоволенні позову банку щодо стягнення відсотків, а також в частині вирішення питання щодо судових витрат.

Позов АТ "Приватбанк" в цій частині задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" суму заборгованості за простроченими відсотками за кредитним договором, оформленим заявою клієнта від 14.06.2006р., у розмірі 2 334,25 (дві тисячі триста тридцять чотири) гривні 25 копійок та судовий збір в сумі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" судові витрати по сплаті судового збору, понесені на стадії апеляційного провадження, у сумі 3153 (три тисячі сто п`ятдесят три) гривні.

В решті рішення не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 08 жовтня 2021 року.

Головуючий:                                                                          Маловічко С.В.

Судді:                                                                                          Гончар М.С.

                                Кримська О.М.