ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
04 жовтня 2021 року           справа №200/9819/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Міронової Г.М., суддів  Гайдара А.В.,  Геращенка І.В.,   розглянув  у  письмовому провадженні апеляційну скаргу   ОСОБА_1   на рішення   Донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 р. (повний текст рішення складено та підписано у м. Слов`янськ)   у справі   № 200/9819/20-а (головуючий І інстанції суддя Шинкарьова І.В.)     за позовом      ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, третя особа    Державна судова адміністрація України     про   визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,                                              
                                             ВСТАНОВИВ:
22 жовтня 2020 року на адресу  Донецького окружного адміністративного суду надійшла  позовна заява ОСОБА_1 до Територіального управління державної судової адміністрації України в Донецькій області, третя особа на боці відповідача Державна судова адміністрація України, в якому позивач просить суд визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо не вчинення дій з нарахування та виплати суддівської винагороди в частині не вчинення дій з нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 28 листопада 2015 року по 23 серпня 2019 року включно, компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за період роботи з 28 листопада 2015 року по 23 серпня 2019 року (а.с. 1-8).
Рішенням Донецького  окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року    у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 151-155).
Представник позивача, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу,  в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до п. 2 Рішення Ради суддів України від 04.02.2016 № 11 суддів місцевих загальних судів Донецької області, які були прикріплені до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області відповідно до п. 10 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» та строк прикріплення яких закінчився, з дня, наступного за днем закінчення строку такого прикріплення, тимчасово прикріпити до цього ж суду.
Згідно з п. 6 зазначеного рішення було визначено перелік суддів, які підлягають прикріпленню та позивач не потрапляла на той час до вищезазначеного переліку. ОСОБА_1 на той час займала посаду судді у Червоногвардійському районному суді м. Макіївки Донецької області  і повинна була отримувати виплати суддівської винагороди.
03.10.2017 позивачем було надіслано поштою заяву до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області щодо тимчасового прикріплення до суду з моменту закінчення строку прикріплення  відповідно до  рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 28.05.2015 № 38/зп-15 та надано копію листка непрацездатності  у зв`язку із вагітністю. У наданні прикріплення було відмовлено.
Разом з тим, судді, які були прикріпленні, отримували з 2014 по 2019 рік суддівську винагороду.
Таким чином, вважає, що відповідач допустив незаконну бездіяльність  щодо не вчинення дій з нарахування та виплати їй суддівської винагороди в частині не вчинення дій з нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 28 листопада 2015 року по 23 серпня 2019 року включно, компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за період роботи з 28 листопада 2015 року по 23 серпня 2019 року.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто у  письмовому провадженні.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) Була призначена строком на п`ять років Указом Президента України від 17 січня 2014 року № 13/2014 на посаду судді Червоногвардійського районного суду міста Макіївки Донецької області і працювала.
Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 28.05.2015 № 38/зп-15 позивача було прикріплено до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з моменту надходження до комісії заяви про прикріплення (20.04.2015).
Позивач   02.10.2017 звернулась до голови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з проханням прикріпити її до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області тимчасово (а.с. 15).
06.10.2017 позивач звернулась до начальника ТУ ДСА України в Донецькій області з приводу отримання суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення, а також був надісланий лист непрацездатності у зв`язку із вагітністю позивача від 12.09.2017 (а.с. 16-17).
16.11.2017 позивач звернулась до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області щодо отримання довідки для розгляду питання щодо відрядження до іншого суду того ж рівня і спеціалізації (а.с. 25).
14.11.2017 позивач звернулась з заявою до голови Вищої кваліфікаційної комісії судів України з питанням термінового вирішити переведення її до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області (а.с. 22-24).
Листом від 16.11.2017  № 1.4.31/26/17 Слов`янський міськрайонний суд Донецької області повідомив позивача, що суддя, який був прикріплений до іншого суду за рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України відповідно до пункту 10 розділу ІІ  «Прикінцевих та перехідних положення» Закону України «Про забезпечення права на  справедливий суд», вважається прикріпленим до такого суду до дня прийняття  Вищою кваліфікаційною комісію суддів України про його відрядження. Строк такого прикріплення не може перевищувати шість місяців з дня набрання чинності цим Законом. Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 28.05.2015 № 38/зп-15 позивача було прикріплено до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, але після спливу часу позивач із заявою про прикріплення більше не зверталась. Враховуючи вищезазначене, для вирішення питання відрядження або переведення до іншого суду позивачу необхідно звернутися до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (а.с.26).
Листом від 21.11.2017 № 21-5797/п Вища кваліфікаційна комісія суддів України повідомила позивача, що питання щодо внесення до Вищої ради правосуддя подання про відрядження суддів Слов`янського міськрайонного суду Донецької області призначено до розгляду комісією  на 08.12.2017. Проінформовано, що розгляд питання про відрядження судді здійснюється комісією відповідно до Порядку відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 24 січня 2017 року № 54/0/15-17 (а.с.27).
22.11.2017 позивач звернулась до ВККС України з приводу надання згоди на її відрядження до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області (а.с.28).
08.12.2017 Рішенням ВККС України № 106/пс-17 було відмовлено у внесенні подання щодо відрядження. Зазначено, що за інформацією територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецької області, відомості про прикріплення позивача до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області згідно з Рішенням ради суддів України до територіального управління не надходили, тому підстав для виплат суддівської винагороди після закінчення строку прикріплення не було. Комісія дійшла висновку про відмову у внесенні подання щодо відрядження позивача до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області для здійснення правосуддя. Комісією враховано, що позивач,  будучи непрацездатною у зв`язку з вагітністю, надала згоду на відрядження до суду, у якому надмірний рівень судового навантаження, і що саме ця обставинна є підставою для відрядження суддів до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з метою відправлення правосуддя, врегулювання навантаження та забезпечення належних умов для доступу до правосуддя у цьому суді. Про відрядження до іншого суду того самого рівня і спеціалізації позивач не зверталась (а.с.29).
12.12.2017 позивач звернулась до ВВКС України з приводу повідомлення про розгляд її звернення від 22.11.2017, яке було зареєстроване за № 1737 (а.с.34).
16.01.2018 Рішенням № 14/пс-18 позивачу  відмовлено у внесенні подання щодо відрядження до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області судді Червоногвардійського районного суду міста Макіївки Донецької області ОСОБА_1, з аналогічних підстав, що викладенні у рішенні ВККС України від 08.12. 2017 (а.с.38).
22.01.2018 року позивач звернулась до Голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України з приводу прикріплення (або відрядження) до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області (а.с.43).
Відповідно до листа від 07.05.2018 позивач повідомила ВККС України про те, що в неї залишається не вирішеним питання щодо її відрядження до іншого суду Донецької області та просила перевести її до іншого суду Донецької області. Вказаний лист було зареєстровано за № 1454 від 07.05.2018  (а.с.47).
Згідно листа № 21-5608/18 від 22.10.2018 зазначено, що станом на 18.10.2018 Комісією не призначалось до розгляду питання щодо переведення позивача до іншого суду у зв`язку з ліквідацією або припиненням роботи Червоногвардійського районного суду міста Макіївки Донецької області (а.с.52).
16.12.2018 позивач звернулась до відповідача з приводу сплати заборгованості з виплати суддівської винагороди (а.с.56).
Листом від 27.12.2018 № 05-1849/18 ТУ ДСА України в Донецькій області повідомило позивача стосовно виплати суддівської винагороди, та зазначило, що після припинення роботи судів, які розташовані не тимчасово непідконтрольній території Донецької області, рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 28.05.2015 № 38/зп-15 позивача було прикріплено до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з моменту надходження до комісії заяви про прикріплення (20.04.2015), і їй протягом шести місяців згідно положень пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» виплачувалась суддівська винагорода без доплат. Після закінчення строку прикріплення виплата суддівської винагороди була припинена. Згідно пункту 6 резолютивної частини Рішення № 11 прикріпленню підлягають, зокрема: судді, які подали заяви про переведення до іншого суду, які не розглянуті повноважними органами (Вищою кваліфікаційною комісією суддів України або Верховною Радою України); судді, які подали заяви про переведення до іншого суду та отримали рекомендацію Вищої кваліфікаційної комісії суддів України. Пунктом 8 Рішення головам судів, до яких раніше було прикріплено суддів, було рекомендовано видати відповідні накази про тимчасове прикріплення таких суддів згідно Рішення. Між тим позивач не була прикріплена до іншого суду того ж рівня в іншій місцевості, у зв`язку з чим ТУ ДСА України в Донецькій області не мало підстав для нарахування та виплати їй суддівської винагороди. Враховуючи те, що позивачу не було продовжено строк прикріплення, відповідно до рішення Ради суддів України від 04 лютого № 11, питання виплати суддівської винагороди може бути вирішено після прийняття рішення про відрядження до іншого суду.
20.06.2019 року позивач звернулась до Вищої кваліфікаційної комісії судів України із заявою про переведення до іншого суду Донецької області (а.с.58).
Листом № 21-3559/19 від 25.06.2019 позивача було повідомлено про те, що питання про переведення до іншого суду буде вирішуватись на найближчому відповідному засіданні Комісії  (а.с.60).
За змістом рішення Вищої ради правосуддя від 13 серпня 2019 року № 2104/0/1519 позивача було переведено з Червоногвардійського районного суду міста Макіївки Донецької області до Краснолиманського міського суду Донецької області.
23 серпня 2019 року позивача було зараховано до штату суду (вказана обставина визнається сторонами).
Листом від 04.10.2019 № 04-1500/19 відповідач у відповідь на звернення позивача від 01.09.2019 повідомив позивача, що рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 28.05.2015 № 38/зп-15 її було прикріплено до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з моменту надходження до комісії заяви про прикріплення (20.04.2015), у зв`язку з чим їй виплачувалась  протягом шести місяців суддівська винагорода без доплат. Після закінчення строку прикріплення виплата суддівської винагороди була припинена. Відповідно до рішення Ради суддів України від 04.02.2016 № 11 суддів місцевих загальних судів Донецької області відповідно  до суду того ж рівня в іншій місцевості не прикріплювалась відповідно до  положень пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» та строк прикріплення яких закінчився, з дня, наступного за днем закінчення строку такого прикріплення, було тимчасово прикріплено до того ж суду.
Пунктом 8 резолютивної частини Рішення рекомендовано головам судів видати відповідні накази щодо тимчасового прикріплення суддів зазначеної категорії та їх фінансово забезпечити в частині виплати посадового окладу судді.
Однак документи, які б свідчили про прикріплення позивача до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області згідно рішення до відповідача не надходили, у зв`язку з чим правових підстав для виплати суддівської винагороди після закінчення строку прикріплення не було.
З приводу питання щодо виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності за вказаними позивачем листками непрацездатності пропоновано звернутись до відповідного територіального органу Фонду соціального страхування України (а.с.72).
28.11.2019 відповідач листом № 04-1852/19 у відповідь на звернення позивача, повідомив, що виплата суддівської винагороди судді суду розташованого на тимчасово окупованій території, здійснювалось за умови прикріплення такого судді до іншого суду на підконтрольній території, що було передбачено діючим на той час законодавством. Після завершення прикріплення позивача до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області  виплата суддівської винагороди була припинена. В подальшому питання щодо прикріплення не вирішувалось, відповідні накази, які б свідчили  про прикріплення позивача до суду не надходили, у зв`язку з чим відповідач не мав правових підстав для виплати суддівської винагороди. Одночасно було проінформовано що виплата допомоги на оздоровлення здійснюється лиш один раз на рік виключно при наданні щорічної оплачуваної відпустки (а.с. 63).
04.02.2020 позивач звернулась до Голови Державної судової адміністрації України з приводу зобов`язання відповідача здійснити виплату суддівської винагороди  (а.с.73).
У відповідь на звернення позивача Державна судова адміністрація України листом від 02.03.2020 № с312-20-418/20, зазначила що відповідачем листом від 19.02.2020 № 05-281/2020 надано ДСА України інформацію по суті її звернення. Зі змісту вказаного листа відповідача вбачається, що факти порушень, вказані у зверненні, свого підтвердження не знайшли  (а.с.77). 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Порядок призначення чи обрання суддею і умови забезпечення суддів визначаються виключно Конституцією України та Законом № 2453-VI (закон що діяв на момент виникнення спірних правовідносин), які передбачають особливості забезпечення функціонування судової влади, організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
Частиною 1 статті 133 Закону № 2453-VI встановлено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
В абзаці першому частини 1 статті 145 Закону № 2453-VI занотовано: фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
За приписами частини 2 статті 145 Закону № 2453-VI функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють зокрема Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції.
Частиною 3 статті 145 Закону № 2453-VI встановлено, що видатки на утримання судів у Державному бюджеті України визначаються окремим рядком щодо Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, а також у цілому щодо місцевих та апеляційних судів.
Пунктом 10 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 192-VIII передбачено, у разі, якщо суд припиняє роботу у зв`язку із стихійним лихом, військовими діями, проведенням АТО або іншими надзвичайними обставинами, суддя, який обіймає посаду в такому суді, може бути, за рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, на строк не більше ніж на шість місяців, прикріплений до іншого суду того ж рівня в іншій місцевості із збереженням за ним посадового окладу, але без відповідних доплат.
Пунктом 4 Рішення Ради суддів України від 23 грудня 2014 року № 76 зобов`язано Державну судову адміністрацію України забезпечити виплату: суддівської винагороди, обрахованої з дня останнього нарахування до   дня тимчасового прикріплення, та допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу (у разі перебування у   відпустці) та суддівської винагороди до моменту переведення в установленому законом порядку в судах, до яких вони тимчасово прикріплені.
Пунктом 5 цього рішення передбачено, що Державна судова адміністрація України забезпечує асигнування для виплати суддівської винагороди суддям з урахуванням цього рішення.
Унормуванням пункту 2 Рішення Ради суддів України від 04 лютого 2016 року № 11 визначено: суддів місцевих загальних судів Донецької області, які були прикріплені до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області відповідно до пункту 10 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» та строк прикріплення яких закінчився, з дня, наступного за днем закінчення строку такого прикріплення, тимчасово прикріпити до цього ж суду.
Пунктом 6 зазначеного рішення встановлено, що відповідно до пунктів 2 - 5 цього рішення прикріпленню підлягають судді, які:
- подали заяви про переведення до іншого суду, які не розглянуті повноважними органами (Вищою кваліфікаційною комісією суддів України або Верховною Радою України);
- подали заяви про переведення до іншого суду та отримали рекомендацію Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
- подали заяву про обрання суддею безстроково у зв`язку з закінченням строку повноважень та матеріали щодо цього питання, не розглянуті повноважними органами;
- подали заяви про звільнення за власним бажанням або у відставку й   заяви не розглянуті відповідними повноважними органами (Вищою кваліфікаційною комісією суддів України, Вищою радою юстиції або Верховною Радою України);
- перебувають у відпустках по вагітності та пологах, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку до виходу на роботу або подання заяви про переведення до іншого суду.
Разом з цим, рішенням Ради суддів України від 08 квітня 2016 року № 29 визначено, що Рада суддів України у рішенні від 04 лютого 2016 року № 11 визнала за необхідне здійснення заходів забезпечення гарантій незалежності суддів, які обіймають штатні посади в місцевих загальних судах Донецької та Луганської області, які припинили свою роботу, а також суддів судів Автономної республіки Крим та міста Севастополя, у тому числі стосовно прикріплення таких суддів до інших судів того ж рівня й спеціалізації в іншій місцевості та виплати їм суддівської винагороди. У зв`язку з чим було прийнято рішення про тимчасове прикріплення вказаних суддів, строк прикріплення яких закінчився, до відповідних місцевих судів з дня, наступного за днем закінчення строку такого прикріплення.
За змістом пункту 6 рішення Ради суддів України від 04 лютого 2016 року № 11 дія цього рішення розповсюджується на виключний перелік суддів, які станом на дату набрання чинності цим рішенням не переведені на роботу до іншого суду.
Крім того, у пункті 1 рішення Ради суддів України від 08 квітня 2016 року № 29 роз`яснено, що дія рішення Ради суддів України від 04 лютого 2016 року № 11 розповсюджується на суддів, які визначені у пунктах 2 - 5 цього рішення.
Аналіз наведених рішень Ради суддів України № 11 від 04 лютого 2016 року та № 29 від 08 квітня 2016 року дає підстави для висновку, що шестимісячний строк прикріплення, який дає право на збереження посадового окладу, пов`язується з моментом відновлення роботи суду, коли таке прикріплення припиняється, або ж з моментом переведення судді для роботи до іншого суду в передбаченому законом порядку.
У разі коли строк прикріплення судді до іншого суду спливає, а суд не відновив свою роботу, такий суддя втрачає статус прикріпленого, а отже й право на збереження за ним виплат в розмірі посадового окладу.
Можливість продовження виплати посадового окладу такому судді обумовлюється лише прийняттям нового рішення щодо його прикріплення до іншого суду, та виданням відповідного наказу головою суду, до якого суддя буде прикріплений.
Тобто, чинним законодавством не передбачено постійної виплати суддівської винагороди суддям, які не прикріплені до відповідних судів України та не відносяться до категорій, що визначені у пунктах 2 - 6 рішення Ради суддів України від 04 лютого 2016 року № 11.
Судами встановлено, що рішенням ВККС України від 28.05.2015 № 38/зп-15 позивача було прикріплено до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, після спливу строку позивач про прикріплення до жовтня 2017 року не зверталась, докази зворотного не надані.
Звернення позивача до ВККС України щодо відрядження (прикріплення) до іншого суду, рішеннями 08.12.2017 № 106/пс-17 та 16.01.2018 № 14/пс-18, залишились без задоволення, позивачу було відмовлено. Рішення позивачем не оскаржувались.
У разі коли строк прикріплення судді до іншого суду спливає, а суд не відновив свою роботу, такий суддя втрачає статус прикріпленого, а отже й право на збереження за ним виплат суддівської винагороди.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20.06.2018 у справі № 812/1152/17 (К/9901/21469/18), від 27.02.2020 у справі № 805/191/16-а.  
Наведені вище висновки стосуються й  виплати компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за період з 28.11.2015 по 23.08.2019.
Позивач просить суд звернути увагу на Рішення Ради Суддів України від 03.03.2017 № 16, (далі Рішення № 16) стосовно прикріплення таких суддів до інших судів того ж рівня й спеціалізації в іншій місцевості та виплати суддівської винагороди. У вказаному рішенні Рада суддів України забезпечила гарантовані Конституцією України права суддів України щодо фінансування забезпечення. З цього приводу суд зазначає наступне.
В резолютивній частині рішення № 16 зазначено :
1. Звернути увагу Державної судової адміністрації України, що право на отримання суддівської винагороди в розмірі посадового окладу зберігається після спливу 30 березня 2017 року строку прикріплення за суддями:
- місцевих загальних судів Донецької області, які були прикріпленні до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області;
- місцевих загальних судів Луганської області, які були прикріпленні до Рубіжанського міського суду Луганської області;
- суддів судів Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, які були прикріплені до апеляційного суду Київської області, господарського суду міста Києва, господарського суду Київської області.
2. Право на отримання суддівської винагороди за вищевказаними суддями зберігається з 30 березня 2017 року та до моменту:
переведення на посаду судді до іншого суду в порядку, передбаченому Законом України "Про судоустрій і статус суддів" (в тому числі відрядження як тимчасового переведення);
звільнення судді з посади в порядку, передбаченому Законом України "Про судоустрій і статус суддів";
вирішення питання щодо правового та соціального захисту суддів Донецької, Луганської областей, Автономної Республіки Крим та міста Севастополя в законодавчому порядку.
3. Рекомендувати головам апеляційного суду Київської області, Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, Рубіжанського міського суду Луганської області, господарського суду міста Києва та господарського суду Київської області видати відповідні накази щодо фінансового забезпечення вищезазначених суддів в частині виплати їм посадового окладу судді.
4. Державній судовій адміністрації України забезпечити асигнування на виплату суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу (у разі перебування у відпустці) за період, визначений пунктом 2 резолютивної частини цього рішення.
5. Виплати суддям здійснити відповідно територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Донецькій області через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Луганській області через Рубіжанський міський суд Луганської області, апеляційному суду Київської області, господарському суду міста Києва, господарському суду Київської області відповідно.
6. Звернутися до Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Вищої ради правосуддя України з вимогою в межах наданих ним повноважень якнайшвидше вирішити питання щодо зазначених у цьому рішенні суддів шляхом обрання безстроково, переведення на посаду судді до іншого суду в порядку, передбаченому Законом України "Про судоустрій і статус суддів" (в тому числі відрядження як тимчасового переведення) або звільнення з посади в порядку, передбаченому Законом України "Про судоустрій і статус суддів".
Прийняття такого рішення обґрунтовано необхідністю збереження існуючого порядку отримання суддівської винагороди окремими суддями які займають штатну посаду в місцевих загальних судах Донецької та Луганської області, що припинили свою роботу, судах Автономної Республіки Крим, міста Севастополя та строк прикріплення яких спливає 30 березня 2017 року.
В той же час,  судами встановлено, що після закінчення шестимісячного терміну, прикріплення до  Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, з листопада 2015 року, позивач вже не була прикріпленою, а умови, за яких продовжуються  прикріплення, викладені вище.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач діяв на підставі норм чинного законодавства України, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у  задоволенні  позовних вимог у повному обсязі.  
За приписами ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
І відповідачем  доведено, що у спірних правовідносинах він діяв правомірно.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші протии Україн від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскарженого судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,                                                                      
                                         ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу    ОСОБА_1   на рішення   Донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 р.   -  залишити без задоволення. 
Рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 р.     у справі   № 200/9819/20-а - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 4 жовтня 2021 року.

Головуючий  суддя                                                                                            Г.М. Міронова 

Судді                                                                                                                       А.В. Гайдар

                                                                                                                        І.В. Геращенко