ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2021 р. 	Справа № 440/5200/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними  скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.07.2021, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова,   м. Полтава, повний текст складено 16.07.21  по справі № 440/5200/21
за позовом               ОСОБА_1  
до              Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області                      
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
24 травня 2021 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 )  звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України  в Полтавській області, в якій просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 384 від 30 березня 2021 року про відмову позивачу в перерахунку пенсії на підставі оновленої довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії № 21-630вих20 від 19 жовтня 2020 року виходячи з її відсоткового розміру 84% без обмеження її максимального розміру; зобов`язати відповідача здійснити розрахунок та нарахування позивачу з 01 жовтня 2020 року перерахунок пенсії на підставі оновленої довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії № 21-630вих20 від 19 жовтня 2020 року виходячи з її відсоткового розміру 84% без обмеження її максимального розміру та виплатити пенсію з урахуванням фактичної проведених виплат.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду  від 16.07.2021 позовні вимоги   ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 384 від 30 березня 2021 року в частині відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії на підставі оновленої довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії № 21-630вих20 від 19 жовтня 2020 року, виходячи з її відсоткового розміру 84%.
Зобов`язано відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 жовтня 2020 року на підставі оновленої довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії № 21-630вих20 від 19 жовтня 2020 року виходячи з її відсоткового розміру 84% та виплатити її з урахуванням фактичної проведених виплат.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності,66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ЄДРПОУ 13967927) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що у зв`язку з втратою чинності нормативно-правовими актами, які передбачали право на перерахунок пенсії у разі підвищення заробітної плати працюючим прокурорським працівникам, не відбулось звуження обсягу існуючого права позивача на отримання пенсії. Так само як і не було факту скасування чи звуження обсягу досягнутих прав за критеріями, зазначеними у рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005. Відмова відповідача перерахувати пенсію не ставить під сумнів саму сутність змісту права на соціальний захист, оскільки наслідком відмови у перерахунку пенсії не було зменшення розміру отримуваної позивачем пенсії.
Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, позивач просила рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
Позивач, також не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій  вказала, що вважає оскаржуване рішення таким, що підлягає зміні в частині задоволених позовних вимог та скасуванню в частині відмовлених позовних вимог з огляду на те, що судом першої інстанції при його постановленні неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.  
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказала, що зі змісту ст. 86 Закону № 1697-VII вбачається, що частина 15 цієї статті регулює правові відносини, що виникли у зв`язку із призначенням та виплатою пенсії працюючим пенсіонерам, на яких поширюється дія цього Закону, а частина 20 цієї статті правовідносини пов`язані із перерахунком призначених працівникам прокуратури пенсій у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам. Вважає, що  зміни, які вносились до частини 15 ст. 86 Закону № 1697-VII (Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII та Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII) не регулюють правовідносин, що виникають під час проведення перерахунку пенсії особам, на яких поширюється дія Закону №1697-VII у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам. Вказані правовідносини врегульовані частиною 20 ст. 86 Закону № 1697-VII, зміст якої застережень щодо обмеження максимальним розміром пенсії під час проведення її перерахунку не містить. Стверджує, що  згідно п. 2 Прикінцевих положень Закону від 02.03.2015 № 213-VIII порядок виплати пенсії (щомісячного довічного утримання) встановлений цим законом, стосується саме працюючих пенсіонерів незалежно від часу призначення пенсії. Згідно із п.1 та п.2 Прикінцевих положень Закону України № 911-VIII від 24.12.2015 року цей Закон набирає чинності з 01.01.2016 та дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсій застосовуються до пенсій, які призначаються починаючи з 01.01.2016. 3 огляду на ту обставину, що позивач є непрацюючим пенсіонером і пенсія призначена їй до 01.01.2016, то до розміру її пенсії позивача не застосовуються обмеження максимального розміру пенсії, встановлені абз.6 ч.15 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014. Також посилається на правові позиції висловлені  Верховним Судом у постанові від 04.03.2021 (справа № 589/3997/16-а) та у постанові від 12.11.2019 (справа справі №360/1428/17 ), які, на думку заявниці, мають бути застосовані до обставин цієї справи. 
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  переглянувши справу за наявними у ній доказами та    перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах  доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач реалізувала право на пенсію за вислугою років у 2009 році та отримувала пенсію відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-XII від 05 листопада 1991 року, якій діяв на той час.
За даними Єдиного державного реєстру судових рішень та КП "Діловодство спеціалізованого суду" рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.02.2020, яке залишено  без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.09.2020 у справі № 440/553/20, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" у розмірі 84% від загальної суми складових щомісячного заробітку (окладу, класного чину, вислуги років, інших виплат, які передбачені чинним законодавством) з 13.12.2019 на підставі довідки прокуратури Полтавської області від 10.04.2018 №18-208/вих18, без обмеження розміру пенсії.
19 жовтня 2020 року Полтавською обласною прокуратурою на ім`я позивача складено оновлену довідку про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії № 21-630вих20, станом на 11.09.2020 відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру".
У березні 2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з заявою про перерахунок пенсії. До заяви позивачкою приєднано оновлену довідку про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії № 21-630вих20.
Рішенням № 384 від 30 березня 2021 року відповідач відмовив позивачу в перерахунку пенсії на підставі оновленої довідки з тих підстав, що розмір пенсії, яку наразі отримує позивач на підставі рішення суду є більшим, ніж той, що належатиме до виплати ОСОБА_1 у разі його перерахунку на підставі оновленої довідки, з урахуванням актуального відсоткового розміру пенсії на рівні 60% та обмеження її максимального розміру.
Не погодившись з правомірністю зазначеної відмови та обґрунтованістю її мотивів, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому зміни у законодавстві щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про перерахунок пенсії без обмеження її максимальним розміром, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для здійснення виплати нарахованої пенсії без обмеження граничного розміру відповідно до статті 50-1 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789-XII "Про прокуратуру" (в редакції на час призначення пенсії), оскільки положення цієї статті втратили чинність.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Так, на час призначення позивачці пенсії пенсійне забезпечення працівників прокуратури визначалося ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року № 1789-XII.
Відповідно до ч.1 ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року № 1789-XII призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.
15 липня 2015 набрав чинності Закон №1697-VIІ, який є чинним і на сьогодні.
Отже, питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України визначено і на теперішній час регулюється статтею 86 Закону №1697-VIІ.
Згідно з частиною 13 статті 86 Закону №1697-VIІ,пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами.
Частиною 20 статті 86 Закону №1697-VIІ встановлено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.
На час виникнення спірних правовідносин зазначені умови і порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не визначено.
Підпунктом 1 пункту 13 розділу  ХІІІ  Перехідні положення Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII, Кабінету Міністрів України доручено у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього  Закону  привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.
Відповідно до положень  Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII держава взяла на себе обов`язок забезпечити не лише нарахування але й перерахунок пенсії працівникам прокуратури виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком.
Проте, не прийняття Кабінетом Міністрів України нормативно-правового акта, який би визначав умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, на переконання судів попередніх інстанцій, не може бути підставою для відмови у такому перерахунку, що гарантований законом.
Відтак, чинним на момент звернення позивача до уповноваженого органу (територіального органу Пенсійного фонду України) законодавством передбачено можливість перерахунку раніше призначених пенсій, а відтак встановлене право особи, яка отримує відповідно до законодавства про прокуратуру пенсію за вислугу років, на її перерахунок за певних умов та в порядку, які на даний час Урядом України не визначені.
За таких обставин, колегія суддів   вважає, що посилання пенсійного органу у спірних правовідносинах на положення Закону №213-VIII є помилковими, з огляду на загальний принцип дії правових норм в часі.
За таких обставин, на час виникнення спірних правовідносин позивач мав право на перерахунок пенсії відповідно до умов та в порядку, які повинні бути визначені Кабінетом Міністрів України із 1 січня 2015 року, однак не прийняті до моменту звернення позивача з заявою про перерахунок    пенсії, висновки суду першої інстанції з цього приводу є правомірними.
Щодо розміру відсотків, який підлягає застосуванню при перерахунку пенсії, призначеної працівнику прокуратури відповідно до Закону №   1789-XII, вже склалася стала судова практика.
Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду сформував правовий висновок про те, що оскільки призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами їх проведення, внесені зміни до статті 50-1 Закону №   1789-ХІІ щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 90, а потім 80 і згодом 60 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку, а також положення частини другої статті 86 Закону №   1697-VII, якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної заробітної плати, не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії. Отже, при перерахунку пенсії, призначеної працівнику прокуратури, має застосовуватись норма, що визначає розмір місячного заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії (постанова від 03.05.2018 у справі №   308/11498/16-а; постанова від 22.06.2018 у справі №   635/6663/16-а; постанова від 19.12.2018 у справі №   725/1352/16-а; постанова від 29.04.2020 у справі №   490/5366/16-а; постанова від 08.06.2021 у справі №   263/15245/16-а).
Узв`язку з цим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вимог позову  про перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 жовтня 2020 року на підставі оновленої довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії № 21-630вих20 від 19 жовтня 2020 року виходячи з її відсоткового розміру 84%, також є правомірним.
Щодо доводів позивачки про безпідставність обмеження її пенсії максимальним розміром, колегія суддів зазначає таке. 
Згідно з ч.14 ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року №1789-XII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Вказане обмеження виплати пенсії максимальним її розміром встановлено Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI, який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року та прийнятий з метою визначення заходів подальшого реформування пенсійної системи та збалансування солідарної системи пенсійного страхування.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України "Про прокуратуру" не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Як встановлено пунктом 2 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом (до 1 жовтня 2011 року).
Так, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, частину п`ятнадцяту статті 50-1 Закону № 1789-XII замінено чотирма частинами такого змісту, зокрема: "Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. У зв`язку з цим частини шістнадцяту - двадцяту вважати відповідно частинами дев`ятнадцятою - двадцять третьою".
Крім того, 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-XII, крім, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, що втратили чинність з 15 грудня 2015 року.
Відтак, ч.18 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року № 1789-XII, яка застосовувалась субсидіарно з пунктом 2 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України від 8 липня 2011 року № 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" та врегульовувала питання виплати пенсій без обмежень, на час проведення перерахунку пенсії позивачу втратила чинність з набранням чинності Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, а тому до спірних правовідносин не застосовується.
Відповідно доводи заявника апеляційної скарги про необхідність  врахування під час розгляду цієї справи приписів Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року № 1789-XII є безпідставними.
Водночас, відповідно до абз. 6 ч.15 ст. 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру" максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.
Колегія суддів звертає увагу, що норма абз. 6 ч.15 ст. 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру" не визнавалася Конституційним Судом України такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), отже є чинною і підлягає виконанню.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 28.10.2020 по справі №686/2428/16-а.
Отже, на момент проведення перерахунку пенсії позивача вказаною вище нормою встановлювалося обмеження розміру виплачуваної пенсії, ця норма законодавства неконституційною не визнавалась, є чинною та обов`язковою до виконання органами Пенсійного фонду України.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 03.06.2021 по справі №359/3736/17.
У зв`язку з цим непереконливими є доводи заявника скарги з приводу того що, застосування норм Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII в частині обмеження пенсії максимальним розміром до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності не можливе, з підстав того, що вказаний закон поширює свою дію на прокурорів та слідчих органів прокуратури, яким пенсія призначається та виплачується саме за нормами цього Закону.
Оскільки позивачу перераховано пенсію на підставі норм Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII, то саме норми цього Закону мають застосовуватися при вирішенні спору в цій справі.
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження граничного розміру, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у відповідача підстав для здійснення позивачу виплати нарахованої пенсії без обмеження граничного розміру відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції на час призначення пенсії), оскільки положення цієї статті втратили чинність.
Щодо посилання позивача в апеляційній скарзі на безпідставне відхилення судом першої інстанції положень пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, відповідно до яких обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом, колегія суддів зазначає таке.
В апеляційній скарзі позивач стверджує, що обмеження пенсії максимальним розміром не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом № 3668-VI. Оскільки позивачці пенсія призначена в 2009 році, то до її пенсії не можуть застосовуватися обмеження максимальним розміром, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 12.11.2019 у справі № 369/1428/17.
Колегія  суддів ще раз зазначає, що відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону № 1058-IV та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.
Порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам встановлюється законодавством незалежно від дати призначення пенсії (щомісячного довічного грошового утримання). Якщо внаслідок прийняття цього Закону розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
Буквальний та системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вони не звужують зміст вже набутих прав пенсіонерів, розмір призначеної пенсії яких більший зазначеного максимального розміру. Водночас, запроваджують обмеження щодо розміру призначених та перерахованих пенсій, зокрема, відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року № 1789-XII (що була чинною на момент запровадження Закону № 3668-VI).
Посилання заявника апеляційної скарги на необхідність врахування висновків щодо правозастосування, викладених у постанові Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 360/1428/17, колегія суддів відхиляє з таких підстав.
Так, Верховний Суд у постанові від 24.06.2020 у справі № 580/234/19, розглянувши у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду з метою відступлення від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 360/1428/17, зробив висновки щодо правозастосування пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI .
Зокрема, Верховний Суд зазначив, що тлумачення пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI в контексті розмежування пенсіонерів на дві категорії: 1) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01 жовтня 2011 року і розмір якої перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений Законом № 3668-VI, 2) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01 жовтня 2011 року, але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, може призвести до порушення принципів рівності й справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію.
Виокремлення осіб другої вказаної групи, без застосування до них положень пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, може призвести до здійснення їм подальших перерахунків (підвищень, індексацій, тощо) пенсій з можливим перевищенням встановленого статтею 2 даного Закону обмеження максимального розміру пенсії, що ставить у нерівне становище з пенсіонерами першої виділеної вище групи.
Такий підхід відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" від 06 вересня 2012 року №5207-VI по відношенню до пенсіонерів Верховний Суд визнав непрямою дискримінацією.
Норми пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI є лише частиною вказаного нормативно-правового акта, не дублюються іншими актами, встановлюють межі застосування норм інституту "обмеження максимального розміру пенсії" за колом осіб в момент набуття чинності Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" № 3668-VI та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів в сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до набуття вступу в силу даного Закону.
Разом з тим, з часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI).
Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.
Зазначені положення Закону № 3668-VI  неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.
Як вбачається зі встановлених у цій справі обставин,  внаслідок перерахунку пенсії позивача на підставі судового рішення її розмір перевищив максимальний.
Оскільки таке перевищення стало результатом перерахунку в період дії як загальної норми частини першої статті 2 Закону № 3668-VI, так і відповідно до норм Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру", то до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаних норм Законів, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, безвідносно до дати призначення позивачу пенсії.
Отже, пенсійний орган, відмовляючи в перерахунку пенсії з підстав недоцільності перерахунку (при перерахунку відбудеться зменшення розміру пенсії) відповідно до норм Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру", діяв правомірно та в інтересах позивачки.
З огляду на викладене, у справі, що розглядається, колегія суддів уважає помилковими доводи апеляційної скарги про те, що до спірних відносин необхідно застосовувати лише положення абзацу першого пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, який в системному  зв`язку з наведеними нормами цього закону має інший зміст.
Аргументи  скаржника про врахування правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 04.03.2021 (справа № 589/3997/16-а), колегія суддів відхиляє, адже до обставин цієї справи, що розглядається,  необхідно застосовувати висновки Верховного Суду, які були викладені  в постанові від 03.06.2021 по справі №359/3736/17, що є останньою правовою позицією суду касаційної інстанції з цього питання.
До того Верховний Суд ухвалою від 30.09.2021 справу №   580/5962/20 за позовом пенсіонера до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії передав на розгляд Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав з метою відступлення від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №   589/3997/16-а у подібних правовідносинах.
Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення вимог позову.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Оскільки, відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, дана справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч.5 ст.328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч. 5 ст.328 КАС України.
З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області  залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 16.07.2021 по справі № 440/5200/21 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий 	
Судді	   	І.М. Ральченко    В.В. Катунов