УХВАЛА
30 вересня 2021 року 
м. Київ
справа № 260/2791/20
адміністративне провадження № К/9901/34901/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача          Бевзенка В.М.,
суддів:                    Чиркіна С.М., Шарапи В.М.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.01.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2021 у справі № 260/2791/20 за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання протиправними та незаконними рішень, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
У 2020 році ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Ужгородської міської ради (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , у якому просив:
- визнати незаконними і скасувати пункт 2. 24 Рішення ХLІV сесії VII скликання від 13.02.2020 № 1901 і пункт 1.14 Рішення L сесії VII скликання від 23.07.2020 № 2067 відповідача;
- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 21.11.2019 про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,4185 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , з подальшою передачею у власність.
Суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у цій справі ухвалив розглянути її та розглянув за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.01.2021, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2021, у задоволенні позову відмовлено.
20.09.2021 до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга позивача, у якій скаржник просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.01.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2021 і ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Як на підставу касаційного оскарження, позивач, посилається на пункт 3 частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд зазначає таке.
Щодо поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.
Суд зауважує, що відповідно до частини 1 статті 329 КАС України, касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Водночас згідно з частиною 2 статті 329 КАС України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Суд установив, що передбачений зазначеною статтею строк на касаційне оскарження не пропущений, оскільки повний текст постанови позивачем отримано 18.08.2021. Ця обставина підтверджується доданою до матеріалів касаційної скарги копією заяви про видачу копії повного тексту постанови.
За наведених обставин та беручи до уваги надані на їхнє підтвердження докази, Суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції та про наявність підстав для його поновлення.
Щодо підстав касаційного оскарження судових рішень.
За змістом частини 4 статті 328 КАС України, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Дослідивши касаційну скаргу щодо її відповідності наведеним вище вимогам процесуального закону, Суд установив, що у скарзі не зазначені підстави для оскарження судових рішень у касаційному порядку, які передбачені частиною 4 статті 328 КАС України.
Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її взяття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У касаційній скарзі заявник зобов`язаний навести мотиви незгоди з судовим рішенням (рішеннями), беручи до уваги передбачені КАС України підстави для його скасування або змінення (статті 351-354 КАС України), з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, та одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом чи не були нам застосовані.
Отже, касаційна скарга має містити вказівку на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їхнього) застосування. Скаржник зобов`язаний зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом під час його (їхнього) ухвалення, та навести аргументи на обґрунтування своєї позиції.
Своєю чергою касаційна скарга щодо наведених у ній обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції полягає у незгоді із ухваленими рішенням та постановою. Подана касаційна скарга не містить ані (1) конкретизації того, яку норму права суд неправильно застосував та як, на думку скаржника, відповідна норма має застосовуватися або яка правова норма застосована не була, ані (2) деталізації того, порушення якої норми процесуального права припустилися суд під час ухвалення оскаржуваної постанови і у чому саме полягає таке порушення відповідної норми права та як воно вплинуло на ухвалення цієї постанови.
Також на підтвердження наведеної підстави касаційного оскарження (пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України) позивачем додано до матеріалів справи роздруківку з Єдиного державного реєстру судових рішень від 15.09.2021 про що зокрема зазначає у касаційній скарзі. І вказує, що у подібних правовідносинах не знайдено жодної постанови Касаційного адміністративного суду у складів Верховного Суду за період часу з 01.01.2020 по 15.09.2021.
Суд критично оцінює наведені доводи, оскільки надавши належну оцінку матеріалам касаційної скарги, скаржник посилаючись на пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, не вказав:
1) які саме норми матеріального та/або процесуального права необхідно застосувати для формування вказаного вище висновку;
2) за результатами розгляду касаційної скарги, який саме висновок має бути сформований Верховним Судом з урахуванням зазначених ним норм матеріального та/або процесуального права.
Також, слід зауважити, що правові висновки Верховний Суд формулює лише щодо конкретно визначених правовідносин, а не висновок, який на думку скаржника буде підставою для відкриття касаційного провадження.
Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За приписами частини 1 статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
З огляду на те, що скаржник не навів передбачених КАС України підстав для оскарження у касаційному порядку судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, касаційну скаргу слід повернути особі, яка її подала, з огляду на вимоги пункту 4 частини 5 статті 332 КАС України.
Керуючись положеннями статті 248 та приписами пункту 4 частини 5 статті 332 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Поновити ОСОБА_1 пропущений строк на касаційне оскарження рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.01.2021 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2021 у справі № 260/2791/20.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.01.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2021 у справі № 260/2791/20 - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити скаржникові, що повернення касаційної скарги не перешкоджає йому реалізувати право на повторне звернення до суду касаційної інстанції у порядку, встановленому законом.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.
Скаржникові надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і не оскаржується.
Суддя-доповідач                                                                                          В.М. Бевзенко
Судді                                                                                                              С.М. Чиркін
                                                                                                              В.М. Шарапа