КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
Апеляційне провадження № 33/824/5085/2021        
Справа 758/13666/21                                                 Головуючий в суді І інстанції Кітов О.В.
                                                                                    Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.

П О С Т А Н О В А
Іменем   України
 
22 листопада 2021 року                                                                                м. Київ
Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Подільського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року, - 
 
в с т а н о в и в :
 
Постановою судді Подільського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір в сумі 454 грн.
ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 02 вересня 2021 року о 12 год. 00 хв. по вул. Вишгородська, 45 у м. Києві керував транспортним засобом Volkswagen д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння: тремтіння пальців рук, зіниці очей не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР.
 
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 указано на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, неповне та однобічне з`ясування фактичних обставин справи, ненадання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, формальний підхід до вивчення всебічних обставин справи, несприяння повному, всебічному та неупередженому її розгляду, та необхідність скасування постанови.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказав на те, що чинне законодавство має очевидну колізію в межах однієї статті 266 КУпАП, тобто розбіжність або суперечність між нормативно-правовими актами. що регулюють одні й ті ж або суміжні правовідносини. 
Посилався на рішення ЄСПЛ у рішенні «Щокін проти України», згідно якого вирішення колізії у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.
Вказував, що в порушення обов`язкової до застосування судової практики ЄСПЛ, національні органи на свій власний розсуд застосовують протилежні частини ст. 266 КУпАП. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення. порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист водіїв.
Посилався на рішення ЄСПЛ у рішенні «Новік проти України», в якому Європейський Суд зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні п. 1 ст. 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля.
Таким чином, ч. 6 ст. 266 КУпАП відсилає до «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», оскільки він є єдиним документом, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, що визначає порядок огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння. Відповідно до п. 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
При цьому, згідно ч. 2 ст. 266 КУпАП, передбачено за можливе не залучати двох свідків під час огляду особи на стан наркотичного чи алкогольного сп`яніння. 
Однак, слід відрізняти процедуру огляду на стан сп`яніння від фіксування відмови особи від проходження огляду в медичному закладі згідно п. 8 Порядку.
Вказував, що йому не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці, а відразу запропоновано проїхати в медичний заклад.Проте патрульними не було запропоновано пройти огляд в медичному закладі в присутності двох свідків, про що свідчить протокол.
Жодного направлення йому не надавалося, з таким направленням ознайомлено не було, що свідчить про те, що у встановленому законом порядку він до «Соціотерапії» не направлявся.
Вказував, що якби поліцейські керувались приписами ст. 266 КУпАП, то огляд водія на стан наркотичного сп`яніння також мав би проводитись на місці зупинки транспортного засобу, як це передбачено ч. 2 ст. 266 КУпАП. Проте поліцейські не проводять такий огляд на місці зупинки транспортного засобу та направляють водіїв до найближчого закладу охорони здоров`я, яке це передбачено п. 12 розділу ІІ Інструкції (у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділі І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я).
При цьому, норми ст. 266 КУпАП, якими визначені процедури здійснення огляду водія на стан сп`яніння, що передбачають проведення такого огляду без залучення свідків у випадку застосування технічних засобів відеофіксації, не поширюють свою дію на процедури документування відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку, які, у свою чергу, визначаються Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, згідно норм якої, залучення двох свідків у такому випадку є обов`язковим.
Наводив правові висновки, викладені в інших постановах судів першої інстанції.
Вказував, що патрульними зйомка не проводилась безперервно спеціальними технічними засобами, чим порушено вимоги Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026.
Посилався на рішення ЄСПЛ «Кобець проти України», згідно якого доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведена поза розумним сумнівом.
Вказував, що згідно ст. 62 Конституції України всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
На підставі вищевикладеного просив постанову Подільського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року скасувати, справу закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
 
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
 
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
 
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
 
Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
Заслухавши ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, звільнити його від адміністративної відповідальності, оскільки позбавлення прав керування транспортним засобом позбавить його єдиного заробітку, дослідивши матеріали справи та апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
 
Висновки судді місцевого суду про доведеність факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:
 
протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 202884 від 02 вересня 2021 року в частині часу і місця вчинення адміністративного правопорушення, даних про особу, яка його вчинила, ідентифікаційних ознак транспортного засобу, яким особа керувала, з поясненнями ОСОБА_1 по суті порушення, згідно яких, «не мав часу проходити медогляд (знаходжуся в адекватному стані)»;
 
відеозаписом події, зробленим за допомогою нагрудної камери поліцейського, з якого судом встановлено, що водію ОСОБА_1 пропонують пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, ОСОБА_1 чітко відмовляється пройти огляд;
 
Дослідивши вказані докази та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, наявності підстав для притягнення його до відповідальності та на законних підставах наклав на нього стягнення, належним чином мотивувавши своє рішення.
 
Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів, які би вказували на незаконність ухваленого судом рішення.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Така відмова зафіксована поліцейським на відеокамеру.
 
Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП (у редакції, що діяла на момент вчинення адміністративного правопорушення) огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
 
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
 
За змістом ч. 2 ст. 266 КУпАП обов`язкова присутність свідків під час огляду особи на стан сп`яніння на місці зупинки, передбачена виключно у разі неможливості застосування технічних засобів відеозапису.
 
Отже, запропонувавши водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, та фіксуючи зазначений процес на відео, поліцейський правомірно не залучав свідків.
 
З наданого суду відеозапису та пояснень до протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 відмовився проїхати до медичного закладу для огляду на стан наркотичного сп`яніння, пояснюючи це тим, що не має часу проходити медогляд та знаходиться «в адекватному стані».
 
У даному випадку апеляційний суд вважає, що місцевий суд надав належну оцінку зазначеним діям ОСОБА_1 та обґрунтовано дійшов висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Доводи апеляційної скарги в частині наявності колізій між ч. 6 та ч. 2 ст. 266 КУпАП апеляційний суд вважає безпідставними, виходячи з наступного.
 
Так, за змістом ч. 6 ст. 266 КУпАП направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
 
Згідно з п. 4, 6, 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року:
Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків.
Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Вказаним порядком визначено, що до медичного закладу для проведення огляду на стан сп`яніння водій направляється виключно, якщо він відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами. Тобто, направлення до медичного закладу для проведення огляду на стан сп`яніння можливе, якщо водій на місці зупинки транспортного засобу відмовився проходити огляд на стан сп`яніння, однак, при цьому, висловив бажання проїхати для огляду до медичного закладу, або пройшовши огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічних засобів та не погодився з його результатом.
 
Не ґрунтуються на вимогах закону і відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці, а відразу запропоновано проїхати в медичний заклад, оскільки проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з технічної точки зору є неможливим і може здійснюватись виключно в медичному закладі
 
У даному випадку ОСОБА_1 відмовився проїхати до закладу охорони здоров`я, а, відтак, посилання в апеляційній скарзі на вимоги ч. 6 ст. 266 КУпАП в частині, що таке направлення здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, є безпідставним.
 
Враховуючи зазначену відмову ОСОБА_1 проходити огляд на стан сп`яніння у будь-який спосіб, що було зафіксована на відеозапис, у поліцейського не було обов`язку направляти водія до медичного закладу та складати направлення на проходження огляду.
 
Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» № 1231-IX від 16 лютого 2021 року, який набув чинності 17 березня 2013 року, ч. 2 ст. 266 КУпАП викладена саме в тій редакції, що зазначена вище, за змістом якої під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.
 
Частиною 3 прикінцевих положень зазначеного закону встановлено обов`язок Кабінету Міністрів України у шестимісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.
Оскільки п. 4, 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року, передбачають обов`язкове залучення свідків під час огляду особи на стан сп`яніння, апеляційний суд вважає, що зазначені норми положення не відповідають чинній редакції ч. 2 ст. 266 КУпАП.
Вища юридична сила закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.
Згідно з частиною третьою статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.
Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.
У даному випадку застосування підлягає саме ч. 2 ст. 266 КУпАП в чинній редакції, а також положення порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року, в частині, що не суперечать їй.
 
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що положення ч. 2 ст. 266 КУпАП, відповідно до якої під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків, стосується також і випадків, коли під час спроби поліцейського провести огляд водія на місці зупинки транспортного засобу, останній відмовляється від такого огляду та висловлює свою незгоду не тільки проходити огляд на місці, а й незгоду проїхати до медичного закладу для огляду взагалі.
 
Відтак, зазначена відмова може бути зафіксована у відповідності до вимог зазначеної статті за допомогою відеозапису без необхідності залучення свідків.
 
Таким чином, ОСОБА_1 не спростував обставини, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме тремтіння пальців рук, зіниці очей не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, та що від проходження огляду на визначення стану сп`яніння у лікаря-нарколога у встановленому законом порядку він відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.
 
Посилання ОСОБА_1 на рішення Європейського суду з прав людини є безпідставними, оскільки у матеріалах справи містяться докази вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
 
Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
 
Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження ОСОБА_1 з приводу відсутності в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності.
 
Посилання апеляційної скарги на зміст постанов місцевих судів від 19 травня 2021 року (справа № 205/2809/21), 26 травня 2021 року (справа № 760/12065/21), від 18 травня 2021 року (справа № 367/2532/21), на які вказує в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , висновків суду першої інстанції не спростовують.
 
Оцінюючи доводи апеляційної скарги про порушення працівником поліції вимог щодо здійснення відеофіксації, апеляційний суд враховує, що застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів регулюється Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою наказом МВС України № 1026 від 18 грудня 2018 року. Пунктом 5 розділу ІІ цієї Інструкції передбачено, що відеозйомка ведеться безперервно.
 
Однак відсутність на долученому до матеріалів справи диску всього спілкування між ОСОБА_1 та поліцейським від початку зупинки автомобіля і до закінчення оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення не свідчить про те, що відеозйомка не велася безперервно, і це в будь-якому разі не може бути підставою для визнання відеозапису недопустимим доказом. На відеозаписі, що міститься у матеріалах справи, зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. 
Таким чином, з наявної у справі сукупності доказів вбачається, що ОСОБА_1 як особа, яка керувала транспортним засобом та у якої працівниками поліції були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, відмовився на вимогу поліцейського пройти у встановленому законом порядку огляд з метою встановлення стану сп`яніння, і вказані обставини свідчать про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України, за що й передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Наведене вказує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.
 
Апеляційним судом враховується рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
 
Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
 
Враховуючи наведене, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди, і вчинене адміністративне правопорушення не може вважатися малозначним, апеляційний суд не вбачає підстав для клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від адміністративної відповідальності з тих підстав, що внаслідок позбавлення прав керування транспортним засобом він не матиме доходу.
 
Апеляційним судом враховується, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів щодо невідповідності закону міри відповідальності, призначеної судом першої інстанції, та щодо обставин, які могли бути не враховані судом при накладенні стягнення.
 
Постанова судді Подільського  районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                              Кашперська Т.Ц.