Справа № 338/135/20 
Провадження № 22-ц/4808/1158/21 
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л. М. 
Суддя-доповідач Василишин Л.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
               головуючої (суддя-доповідач)                Василишин Л.В.
суддів:                                        Горейко М.Д., Максюти І.О.,        
секретаря                                        Капущак С.В.
за участі представника апелянта адвоката Широких Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Богородчанського районного суду в складі судді Битківського Л.М., ухвалене 24 березня 2021 року в селищі Богородчани Івано-Франківської області, в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки,
в с т а н о в и в:
У січні 2020 року  ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до  ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки.
Позов обґрунтовував тим, що 29 вересня 2019 року відповідачка, керуючи автомобілем марки «BMW X5», д.н.з.  НОМЕР_1 , проявила неуважність під час руху заднім ходом, не вибрала безпечної дистанції та інтервалу та допустила зіткнення із автомобілем марки «Mercedes Vito» д.н.з. НОМЕР_2 , під його керуванням. У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Богородчанського районного суду від 16 жовтня 2019 року встановлено вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 КУпАП та накладено на неї стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. Відповідальність водія транспортного засобом марки «BMW X5» д.н.з. НОМЕР_1 за договором обов`язкового страхування не була застрахована. Вартість відновлюваного ремонту з урахуванням матеріалів і роботи становить 47 650,00 грн. Крім матеріальних збитків, протиправною поведінкою відповідачки, йому також заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням майна. Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_3 просив стягнути зі ОСОБА_1 на свою користь 47 650,00 грн майнової шкоди та 15 000,00 грн моральної шкоди. 
Рішенням Богородчанського районного суду від 24 березня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 28 950,00 грн на відшкодування майнової шкоди, 3 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та 840,00 грн, понесених витрат по сплаті судового збору. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що автомобіль позивача, яким він володів на відповідній правовій підставі, було пошкоджено з вини відповідачки. А тому наявні підстави для відшкодування майнової та моральної шкоди. При цьому суд вважав, що стягненню підлягає тільки вартість пошкоджених запасних частини, які зафіксовані у додатку до протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та відповідні ремонтні робіти. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.
Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Широких Ю.В., подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи має власник. Власником автомобіля марки «Mercedes Vito» д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_4 . Докази, які би підтверджували право позивача на постійне користування вказаним автомобілем, у розумінні пункту 3 Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного реєстру транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 листопада 2018 року №1197, у матеріалах справи відсутні. А тому вважає, що ОСОБА_3 не довів своє право на звернення до суду, як особа, якій заподіяно шкоду. 
Поза увагою суду першої інстанції залишена і та обставина, що позивачем не надано достовірних та допустимих доказів про вартість матеріального збитку. Так, у видатковій накладній від 21 жовтня 2019 року та в акті здачі-прийняття робіт від 25 жовтня 2019 року не зазначено прізвище, ім`я та по батькові замовника, його підпис. Не надано позивачем і документ, який підтверджує факт оплати запчастин та робіт. 
Також вказує, що місцевим судом не з`ясовано чи була застрахована відповідальність власника автомобіля «BMW Х5», д.н.з. НОМЕР_1 та чи зверталась ОСОБА_4 , позивач до страхової компанії або МТСБУ про страхове відшкодування.
Безпідставно, на думку апелянтки, місцевим судом стягнуто і моральну шкоду.
ОСОБА_3 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
У засіданні апеляційного суду представник апелянта вимоги скарги підтримала в повному обсязі, просила її задовольнити.
ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Подав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи в його відсутності не встановлено.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Суд першої інстанції встановив, і це підтверджується матеріалами справи, що  ОСОБА_1 29 вересня 2019 року о 17.20 год на вул. Грушевського в с.Кривець Богородчанського району Івано-Франківської області, керуючи транспортним засобом марки «BMW Х5», номерний знак НОМЕР_1 , допустила порушення вимог пунктів 2.3(б), 10.9, 13.1 Правил дорожнього руху, а саме: проявила неуважність під час руху заднім ходом, не вибрала безпечної дистанції та інтервалу, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем марки «Mercedes», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 . У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Постановою Богородчанського районного суду від 16 жовтня 2019 року відповідачка визнана винною за статтями 124, 122-4 КУпАП і притягнута до адміністративної відповідальності. 
Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, у питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
На момент дорожньо-транспортної пригоди всупереч статті 21 Закону України «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «BMW Х5», номерний знак НОМЕР_1 , не була застрахована. Вказана обставина підтверджується інформацією із сайту Моторного (транспортного) страхового бюро України та матеріалами справи про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтями 124, 122-4 КУпАП.
Відповідно до видаткової накладної від 21 жовтня 2019 року, оформленої фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 , споживачу по замовленню на автомобіль «Mercedes Vito», номерний знак НОМЕР_2 відпущено 9 одиниць найменування запчастин на загальну суму 33 600,00 грн. Зокрема: бампер передній, фара передня, капот, радіатор охолодження двигуна, радіатор кондиціонера, панель установочна передня, вентилятор з муфтою, крило переднє ліве, корпус повітряного фільтра. 
За змістом акта здачі-прийняття робіт від 25 листопада 2019 року, який оформлений цим же підприємцем, на згаданому автомобілі проведено монтажні роботи по демонтажу-встановленню запчастин та рихтувальні роботи і фарбування, загальною вартістю 14 050,00 грн.
Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення, наданих на виконання ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року вбачається, що згідно з додатком до протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, у переліку видимих пошкоджень автомобіля «Mercedes Vito», номерний знак  НОМЕР_2  зазначено: розбита передня ліва блок-фара, решітка радіатора, деформовано передній бампер та капот з лівої сторони.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частиною першою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. 
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння.
Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.
Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.
Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.
Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.
Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Відповідно до пункту 1.6 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.
Згідно з пунктом 2.2 Правил дорожнього руху власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеного у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля марки «Mercedes Vito», номерний знак НОМЕР_2 , є мама позивача – ОСОБА_4 .
Встановивши, що ОСОБА_3 користувався транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що він правомірно володів цим майном, а тому має право на відшкодування завданої шкоди, тобто бути позивачем у даній справі.
Статтею 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК Україниособа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правилстатті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження розміру завданої йому шкоди подано видаткову накладну від 21 жовтня 2019 року та акт здачі-прийняття робіт від 25 листопада 2019 року, відповідно до яких споживачу по замовленню на автомобіль «Mercedes Vito», номерний знак НОМЕР_2 було відпущено запчастини та проведено ремонтні роботи. 
Із інформації фізичної особи-підприємця  ОСОБА_5 , надананої на виконання ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року, з`ясовано, що замовником на придбання автомобільних запасних частин та проведення ремонту автомобіля «Mercedes Vito», номерний знак  НОМЕР_2 був саме ОСОБА_3 . Вказані записні частини у видатковій накладні від 21 жовтня 2019 року та ремонтні роботи, зазначені у акті здачі-приймання робіт від 25 листопада 2019 року, фактично надавались. 
Отже, твердження апелянта щодо недоведеності позивачем розміру завданої йому шкоди є безпідставними та спростовуються письмовими доказами, які відповідають вимогам статей 77 - 80 ЦПК України.
Щодо самого розрахунку здійсненого судом, то апелянтом не зазначено, з яких підстав він проведений судом невірно, доказів, які його спростовують не представлено. 
Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті.
Під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Встановивши, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідачки, автомобіль, яким ОСОБА_3 правовірно володів, зазнав механічних пошкоджень, що безумовно негативно вплинуло на його моральний стан та призвело до душевних страждань, та із застосуванням вимог розумності і справедливості, дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідачки на відшкодування моральної шкоди 3000,00 грн. 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні. А отже, у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Зважаючи на результати перегляду справи судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала скаргу.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.
В силу вимог пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Богородчанського районного суду від 24 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 08 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач                                                                Л.В. Василишин 
Судді:                                                                                М.Д. Горейко 
                                                                               І.О. Максюта