ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року 
м. Київ
справа № 826/8666/17
адміністративне провадження № К/9901/14004/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді: Мартинюк Н.М.,
суддів: Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,
розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу №826/8666/17
за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Головного управління державної казначейської служби України у місті Києві
про визнання протиправною бездіяльності, стягнення з Державного бюджету України безпідставно сплаченого виконавчого збору,
за касаційною скаргою Міністерства юстиції України
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 січня 2020 року (головуюча суддя: Григорович П.О.)
і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року (головуюча суддя: Земляна Г.В., судді: Парінов А.Б., Собків Я.М.),
УСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2017 року Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі також - ДП «НАЕК «Енергоатом», «Енергоатом») пред`явило позов до Міністерства юстиції України (далі - «Мін`юст»), Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Головного управління державної казначейської служби України у місті Києві, у якому просило суд:
1) визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо неповернення ДП «НАЕК «Енергоатом» 4 293 698,45 грн сплаченої суми виконавчого збору, стягнутого відповідно до постанови від 24 січня 2013 року №34709508;
2) стягнути з Державного бюджету України на користь ДП «НАЕК «Енергоатом» 4  293  698,45 грн сплаченої суми виконавчого збору.
В обґрунтування позовних вимог Енергоатом зазначав, що постанова про стягнення з нього виконавчого збору скасована у судовому порядку, а тому є підстави для повернення коштів, які були сплачені на основі вказаного рішення виконавця.
Водночас позивач стверджував, що Мін`юст проявив протиправну бездіяльність, позаяк не звернувся з відповідним поданням до органу казначейства для повернення безпідставно стягнутого виконавчого збору.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 27 січня 2020 року, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року, позов задовольнив частково:
1) визнав протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо неповернення ДП "НАЕК "Енергоатом" 119  668,20 грн сплаченої суми виконавчого збору, стягнутого відповідно до постанови від 24 січня 2013 року ВП №34709508.
2) у решті позовних вимоги відмовив;
3) вийшов за межі позовних вимог і зобов`язав Міністерство юстиції України підготувати подання щодо повернення ДП "НАЕК "Енергоатом" грошових коштів у сумі: 119 668,20 грн як безпідставно стягнутого виконавчого збору на підставі постанови від 24 січня 2013 року ВП №34709508 про стягнення з боржника виконавчого збору, яка визнана недійсною постановою Львівського апеляційного господарського суду від 6 лютого 2017 року у справі №5015/1645/12.
Суди виходили з того, що Енергоатом був боржником у виконавчому провадженні, примусове виконання якого здійснювали Відділи примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України та Відділ примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Також суди з`ясували, що виконавчий збір у сумі: 119668,20 грн був сплачений на рахунок Державної виконавчої служби України, правонаступником якого є Міністерство юстиції України. З огляду на це суди дійшли висновку, що вирішення питання про повернення Енергоатому цієї частини виконавчого збору належить до повноважень Мін`юсту, однак останній протиправно не виконав вимоги законодавства та заяви позивача стосовно складання відповідного подання для повернення коштів. 
Крім цього, суди з`ясували, що решту виконавчого збору Енергоатом сплатив на рахунок Головного територіального управління юстиції у місті Києві, а тому саме цей орган здійснював контроль за надходженням до бюджету зазначених коштів. Також суди зауважили, що у матеріалах справи відсутні докази звернення Енергоатому до   Головного територіального управління юстиції у місті Києві із заявою про повернення вказаної суми виконавчого збору. На основі цього суди дійшли висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності щодо неповернення стягнутого виконавчого збору в сумі: 4 174 030,25 грн не можуть бути задоволені, адже є передчасними.
Водночас, з огляду на доведеність протиправної бездіяльності Мін`юсту щодо неповернення Енергоатому грошових коштів у сумі: 119 668,20 грн як безпідставно стягнутого виконавчого збору, місцевий суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та зобов`язав цього відповідача підготувати подання щодо повернення позивачу коштів у вказаному розмірі.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву
У червні 2020 року Міністерство юстиції України подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
У касаційній скарзі Міністерство покликається на те, що у частині задоволення позовних вимог оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального й процесуального права.
Одночасно з цим, Мін`юст покликається на відсутність правового висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Скаржник обстоює позицію, що сплачений Енергоатомом виконавчий збір не є помилково або надміру зарахованим до державного бюджету, оскільки був стягнутий відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Зауважує, що державний виконавець був зобов`язаний стягнути з позивача виконавчий збір за невиконання рішення суду і на момент вчинення таких дій постанова про стягнення виконавчого збору не була оскаржена чи скасована. На основі цього скаржник стверджує, що у нього відсутні підстави для направлення до органів казначейської служби подання для повернення коштів.
У вересні 2020 року Енергоатом подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити без змін оскаржувані судові рішення, а скаргу - без задоволення.
В обґрунтування своєї позиції покликається на те, що доводи скаржника зводяться до переоцінки доказів і не наводять обставин неправильного застосування судами норм матеріального права або порушення норм процесуального права при винесенні оскаржуваних рішень.
Інші учасники справи: Головне територіального управління юстиції у місті Києві, Головне управління державної казначейської служби України у місті Києві - відзивів на касаційну скаргу не подали, копії ухвали про відкриття касаційного провадження отримали 7 вересня 2020 року.
ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Рішенням Господарського суду Львівської області від 23 травня 2012 року у справі №5015/1645/12 задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-господарський центр «Піраміда» та стягнуто з ДП «НАЕК «Енергоатом» заборгованість у сумі: 42 936 984,51 грн.
На виконання цього рішення Господарський суд Львівської області видав 25 липня 2012 року наказ №5015/1645/12.
12 жовтня 2012 року головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Вовченко О.В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №34709508 з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області у справі №5015/1645/12.
24 січня 2013 року державний виконавець виніс постанову №34709508 про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі: 4 293 698,45 грн у зв`язку з тим, що у наданий для добровільного виконання строк рішення суду боржником не виконано.
Надалі, з метою примусового виконання постанови №34709508 від 24 січня 2013 року про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі: 4  293 98,45 грн на користь держави, Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрив виконавче провадження №43667858.
Постановою державного виконавця від 12 червня 2014 року №43667858 закінчено виконавче провадження на підставі статті 21 Закону України «Про виконавче провадження», а копію постанови та виконавчий документ направлено (для подальшого виконання) до Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у місті Києві.
У мотивувальній частині вказаної постанови зазначено, що у ході примусового виконання з боржника частково стягнуто виконавчий збір у сумі: 119 668,20 грн, залишок боргу становить: 41  171 030,25 грн.
24 червня 2014 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №43749408 з метою подальшого виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 24 січня 2013 року №34709508 у частині, що лишилась не погашеною: 4  174 030,25 грн.
10 грудня 2014 року Енергоатом сплатив виконавчий збір у сумі: 4 174 030,25 грн відповідно до постанови №34709508 від 24 січня 2013 року.
У відповідному платіжному дорученні отримувачем коштів значиться Головне управління юстиції у місті Києві (ідентифікаційний код 34691374), хоча цей код належить Головному територіальному управлінню юстиції у місті Києві, тобто співвідповідачу.
Постановою державного виконавця від 17 грудня 2014 року закінчено виконавче провадження №43749408 у зв`язку з виконанням виконавчого документа в повному обсязі.
Надалі постановою Львівського апеляційного господарського суду від 6 лютого 2017 року у справі №5015/1645/12 задоволено скаргу ДП «НАЕК «Енергоатом» на дії Державної виконавчої служби України і визнано недійсною постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 24 січня 2013 року №34709508 про стягнення виконавчого збору.
24 квітня 2017 року ДП «НАЕК «Енергоатом» звернулось до Міністерства юстиції України з проханням повернути сплачений виконавчий збір у розмірі: 4 293 698,45 грн на рахунок підприємства.
Виконавчий збір не був повернутий, тому позивач звернувся до суду з цим позовом.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На момент прийняття постанови про стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» виконавчого збору умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначав Закон України від 21 квітня 1999 року N606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - «Закон №606-XIV»).
Згідно з частинами першою, шостою статті 28 Закону №606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника  стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу  за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів  доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути  оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.
На момент звернення позивача до Міністерства із заявою про повернення виконавчого збору діяв Закон України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - «Закон №1404-VIII»).
Відповідно до частин першої, четвертої, сьомої статті 24 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.
У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі), визначає Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року №787 (далі - «Порядок №787»; у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 3 Порядку №787 визначено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.
Згідно з пунктом 5 Порядку №787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.
Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України (далі - органи ДФС)) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.
Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.
Заява про повернення коштів з бюджету, яка подається до відповідного органу Казначейства, складається платником у довільній формі з обов`язковим зазначенням такої інформації: причини повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи у готівковій формі.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
Згідно з ухвалою Верховного Суду від 1 вересня 2020 року касаційне провадження у справі відкрито з метою перевірки доводів касаційної скарги, яка подана на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, і на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судам попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов таких висновків.
Предметом спору є бездіяльність Мін`юсту щодо ненадання позивачу подання для повернення виконавчого збору внаслідок визнання недійсною постанови про його стягнення.
У межах доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, ключове правове питання спору полягає у тому, чи є Мін`юст є органом, до повноважень якого належить вирішення питання про складання подання, на основі якого органи казначейства надалі здійснюють повернення коштів.
Колегія суддів звертає увагу на те, що після подання касаційної скарги й відкриття провадження у цій справі, Верховний Суд виклав висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
Так, 12 листопада 2020 року Верховний Суд ухвалив постанову у справі №826/7120/17 за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» до Міністерства юстиції України, Головного управління державної казначейської служби України у місті Києві про скасування постанови в частині, визнання протиправною бездіяльність, стягнення з Державного бюджету України безпідставно сплачену суму виконавчого збору, провадження у якій було відкрите за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2020 року.
У вказаній справі Верховний Суд відхилив скаргу Мін`юсту й залишив без змін оскаржувані судові рішення.
За аналогічного правового регулювання, яке маємо у цій справі, Верховний Суд у пункті 46 постанови від 12 листопада 2020 року дійшов висновку, що у спірних правовідносинах Мін`юст є органом, у повноваження якого входить приймати документ (подання), на підставі якого органи казначейства здійснюють повернення коштів.
Правовідносини у справі №826/7120/17 і справі, яка розглядається, є подібними, а відтак наведений висновок є релевантним до цієї справи. 
На цій основі колегія суддів звертає увагу на таке.
Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Суди попередніх інстанцій встановили, що постановою Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 24 січня 2013 року №34709508 з позивача було стягнуто виконавчий збір внаслідок невиконання в добровільному порядку рішення суду.
Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 6 лютого 2017 року у справі №5015/1645/12 вказану постанову про стягнення виконавчого збору визнано недійсною.
Враховуючи, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21 січня 2015 року №17 ліквідовано Державну виконавчу службу та покладено на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), позивач звернувся до Мін`юсту із заявою про повернення виконавчого збору.
Суди попередніх інстанцій встановили, що Мін`юст не вчинив будь-яких дій щодо повернення коштів за вказаною заявою позивача.
Порядком №788 визначено процедуру повернення коштів, помилково або надміру зарахованих, зокрема, до державного бюджету. Пунктом 5 вказаного порядку встановлено, що повернення здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень до бюджету.
Враховуючи, що надмірно стягнуті кошти є виконавчим збором у відповідному виконавчому провадженні, а Мін`юст є органом, що реалізує державну політику у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що саме на це міністерство покладено обов`язок здійснювати контроль за справлянням спірних коштів до державного бюджету.
Також пунктом 5 Порядку №788 визначено, що повернення цих коштів здійснюють органи казначейства, але на підставі подання органів, що контролюють справляння коштів.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16 (провадження №12-110гс18).
Зважаючи на викладене, Верховний Суд погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про наявність протиправної бездіяльності Мін`юсту щодо ненадання позивачу подання для повернення стягнутого виконавчого збору внаслідок визнання судом недійсною постанови про стягнення такого збору. 
Суд повторно зазначає, що у спірних правовідносинах Мін`юст є органом, в повноваження якого входить приймати документ (подання), лише на підставі якого органи казначейства здійснюють повернення коштів.
У свою чергу, колегія суддів наголошує, що факт незаконного стягнення та зарахування до Державного бюджету України спірних коштів не потребував встановлення, оскільки підтверджується судовим рішенням, яке набрало законної сили у справі №5015/1645/12.
З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій стосовно наявності підстав для часткового задоволення позову.
Доводи Мін`юсту не спростовують вказаного висновку й не дають підстав для скасування чи зміни судових рішень, які оскаржуються.
Отже, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права під час ухвалення оскаржуваних судових рішень.
Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильності застосування судами першої й апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, то у її задоволенні належить відмовити, а оскаржувані судові рішення слід залишити без змін.
З огляду на результат розгляду справи судові витрати не розподіляються.
Керуючись статями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 січня 2020 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

……………………………

…………………………….

…………………………….
Н.М.          Мартинюк
А.В.          Жук
Ж.М.          Мельник-Томенко,
Судді  Верховного Суду