ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 грудня 2021 року           справа №360/4327/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Сіваченка І.В.,
секретар судового засідання – Мирошниченко О.Л.,
за участю: представників позивача – Рибаса А.С., Сімейко А.І.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Луганській області на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року у справі  № 360/4327/21 (головуючий І інстанції Смішлива Т.В., повний текст складений у м. Сєвєродонецьку Луганської області)   за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Луганській області до   Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення штрафу, -      
                                               
В С Т А Н О В И В:

Головного управління Держпродспоживслужби в Луганській області (далі - позивач)  звернулася до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  (далі – відповідач) про стягнення на користь держави штрафу в сумі 5083 грн. за недотримання встановлених законодавством вимог щодо замовлення розповсюдження реклами, забороненої законом; штрафу в сумі 1700 грн. - за неподання інформації щодо вартості розповсюдженої реклами.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19.10.2021 року закрито провадження у справі на підставі п. 1  ч. 1 ст. 238 КАС України.  
Позивач  не погодився з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду, справу надіслати до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права. Апелянт вважає, що позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 05.06.2019 року у справі № 812/1234/18. Також, посилання суду першої інстанції на ч. 3 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставним, оскільки вказаними нормами передбачено примусове виконання рішень, прийнятих в порядку Закону України «Про захист прав споживачів», а не Закону України «Про рекламу».
Представники позивача в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином; надав заяву про розгляд справи у його відсутність.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача, перевірив доводи апеляційної скарги і дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Посадовою особою позивача 03.02.2021 року зафіксовано факт розповсюдження відповідачем зовнішньої реклами, яка містить зображення алкогольного напою, а саме пива торгівельної марки «Рогань» з текстом «Пиво як воно є» та його торгівельного знаку, розміщеної на відкритій місцевості на спеціальній конструкції - холодильному обладнанні поруч з кіоском « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , що є ознаками порушення абз. 8 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про рекламу».
За вказаним фактом складено відповідні протоколи. Відповідачу надсилалися вимоги в порядку ч. 2 ст. 26 Закону України «Про рекламу» та запрошення для розгляду справи.
Рішенням № 10 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 14 травня 2021 року накладено на відповідача штраф в сумі 5083 грн. за недотримання встановлених законодавством вимог щодо замовлення розповсюдження реклами, забороненої законом, оскільки сума штрафу за цим рішенням у добровільному порядку не сплачена (т. 1 а.с. 78-81).
Рішенням № 16 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 19 липня 2021 року вирішено накласти на відповідача штраф в сумі 1700 грн. за неподання інформації щодо вартості розповсюдженої реклами, оскільки сума штрафу за цим рішенням у добровільному порядку не сплачена, вона підлягає стягненню у судовому порядку (т. 1 а.с. 126-130).
Звертаючись до суду, позивач посилався на абзац 8 частини другої статті 22, абзац 4 пункту 1 частини другої, абзац 2 частини четвертої статті 27, частину другої статті 26, частини шосту, сьому статті 27 Закону України «Про рекламу» та пункт 20 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 693.
Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, дійшов висновку, що Головне управління Держпродспоживслужби в Луганській області не має правових підстав для звернення до суду з позовом про стягнення штрафних санкцій, оскільки право на звернення до суду з позовом про стягнення штрафів за порушення законодавства про рекламу, позивач, як центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів відповідно до вказаного Закону не має. Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 693, як підзаконний нормативно-правовий акт не є «законом» у розумінні статті 5, частини 4 статті 46 КАС України, який є підставою для звернення до суду. Окрім того, він не містить вказівки на право позивача звертатись до суду з позовом про стягнення штрафів за порушення законодавства про рекламу.
Такий висновок суду першої інстанції не погоджує апеляційний суд, з огляду на таке.
За ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (ч. 1 ст. 4 КАС України).
Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України (ч. 4 ст. 5 КАС України).
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом (п. 5 ч. 1 ст. 19 КАС України).
Громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень: в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб`єкту владних повноважень законом (п. 5 ч. 5 ст. 46 КАС України).
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Виникнення спірних правовідносин обумовлено несплатою суб`єктом господарювання штрафу, застосованого рішеннями ГУ Держпродспоживслужби внаслідок порушення законодавства про рекламу.
Закон України «Про рекламу» від 3 липня 1996 року № 270/96-ВР (далі – Закон № 270) визначає засади рекламної діяльності в Україні, регулює відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами.
Цей Закон регулює відносини, пов`язані з виробництвом, розповсюдженням та споживанням реклами на території України (ч. 1 ст. 2 Закону № 270).
Контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами (ч. 1 ст. 26 Закону № 270).
Питання накладення уповноваженими особами Державної інспекції з питань захисту прав споживачів та її територіальних органів в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі штрафів на рекламодавців, виробників і розповсюджувачів реклами за порушення законодавства про рекламу (крім штрафів, накладення яких належить виключно до компетенції Антимонопольного комітету і регулюється законодавством з питань авторського права та суміжних прав) регулює Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 693 (далі - Порядок № 693).
Накладати штрафи на рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами мають право Голова Держспоживінспекції, його заступники, начальники територіальних органів Держспоживінспекції та їх заступники (п. 8 Порядку № 693).
Сума штрафів за порушення законодавства про рекламу сплачується добровільно або стягується в судовому порядку відповідно до законодавства (п. 20 Порядку № 693).
На підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 6 квітня 2016 року № 260-р «Питання Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів» Держпродспоживслужба приступила, крім іншого, до виконання функцій і повноважень Державної інспекції з питань захисту прав споживачів.
Територіальним органом з реалізації державної політики у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів на території Луганської області є ГУ Держпродспоживслужби.
Виходячи з аналізу наведених правових положень законодавства та беручи до уваги обставини цієї справи, колегія судідв дійшла висновку про те, що у спірних відносинах ГУ Держпродспоживслужби діє як суб`єкт владних повноважень, наділений Законом № 270 та Порядком № 693 функціями контролю за дотриманням законодавства України про рекламу та відповідно правом на звернення до суду з позовом про примусове стягнення штрафу за порушення законодавства про рекламу.
Таким чином, цей спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовує у цих правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції.
За ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII (далі – Закон № 1402) Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
Велика Палата Верховного Суду аналізує судову статистику та вивчає судову практику, здійснює узагальнення судової практики (п. 3 ч. 2 ст. 45 Закону № 1402).
Згідно ст.ст. 346, 347 КАС України до повноважень Великої Палати Верховного суду належить, зокрема, викладення висновку щодо питання предметної юрисдикції у подібних правовідносинах.
Колегія суддів враховує правову позицію Великої Палати Верховного суду в постанові від 05.06.2019 року у справі № 812/1234/18 щодо предметної юрисдикції у спірних правовідносинах.
Суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми частини третьої статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів», з таких підстав.
За ч. 4 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 5 квітня 2007 року № 877-V (далі – Закон № 877) виключно законами встановлюються: органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю); повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг; вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності; спосіб та форми здійснення заходів здійснення державного нагляду (контролю); санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа. Орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).
За ч. 3 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII (далі – Закон № 1023) у разі невиконання в добровільному порядку суб`єктами господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, визначених у статті 26 цього Закону рішень (постанов) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, та його посадових осіб про накладення стягнення примусове виконання таких рішень (постанов) здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Тобто, вказаними нормами передбачено примусове виконання рішень, прийнятих в порядку реалізації повноважень за Законом України «Про захист прав споживачів», а не повноважень, визначених Законом України «Про рекламу».
Закон № 877 не застосовується під час здійснення контролю за дотриманням законодавства про рекламу. Закон № 877 не поширює свою дію на відносини у сфері реклами, Закон № 877 в цілому не встановлює відповідальності суб`єкта господарювання за порушення законодавства про рекламу, тому посилання суду першої інстанції на ч. 3 ст. 23 Закону № 1023 є безпідставним.
За встановлених обставин та норм процесуального закону в їх сукупності,  суд апеляційної інстанції не погоджує висновок суду першої інстанції про закриття провадження у справі, оскільки спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права, внаслідок чого ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Керуючись  ст. ст. 238, 241, 250, 310, 315, 317, 320, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В : 

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Луганській області – задовольнити.
Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року у справі  № 360/4327/21 за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Луганській області до  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення штрафу – скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Повний текст постанови складений 13 грудня 2021 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                І.В. Геращенко

Судді                                                                                                 Е.Г. Казначеєв

                                                                                                           І.В. Сіваченко