Справа № 163/2259/21  Провадження №33/802/819/21 	Головуючий у 1 інстанції:Шеремета С. А. 	
Категорія:ч. 1 ст. 130 КУпАП. 	Доповідач: Денісов  В. П.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2021 року                                                                 місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Костюка С.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 05 листопада 2021 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Також стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 454 грн. судового збору.
ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він на автодорозі М07+950м 21 вересня 2021 року о 20 годині 33 хвилині, керував транспортним засобом MAN TGX 18.488, номерний знак НОМЕР_1 , в порушення п.2.5 Правил дорожнього руху відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову судді незаконною. Посилається на те, що поліцейський безпідставно зупинив автомобіль, в стані алкогольного сп`яніння він не перебував, також працівники поліції безпричинно висловили вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки ПДР він не порушував. Зазначає, що він погодився пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, але при тій умові, що слідувати до лікарні на його автомобілі, навіть в якості пасажиру, оскільки в транспортному засобі був цінний вантаж. Вказує на те, що відеозаписи з нагрудної камери поліцейського не можуть бути доказом у справі, оскільки в протоколі не вказано найменування технічних засобів, на які здійснювалась відео зйомка. Крім того, вказаний відеозапис не є безперервним. Просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, які підтримували подану апеляційну скаргу і просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, доходжу висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно приписів ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Положеннями ст.280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 дотримався.
Винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами у справі, що ретельно перевірені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та у взаємозв`язку для ухвалення даного рішення.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху передбачено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до пункту 12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 9 листопада 2015 року № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони.
Положення пункту 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, регламентують, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, яке ставиться йому у провину повністю підтверджується такими доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №073590 від 21 вересня 2021 року (а.с.1), який складений поліцейським відносно водія  ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП в присутності двох свідків, в якому зафіксовано ознаки сп`яніння останнього: тремтіння рук, нечітка мова, а також відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, відеозаписами з бодікамер працівників поліції також зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду (а.с.2), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів, у якому зазначено, що огляд не проводився (а.с.3), направленням (а.с.5), а також іншими матеріалами справи.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 фактично підтвердив факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння та пояснив, що відмовився пройти огляд на місці, оскільки не довіряв поліцейським. В медичний заклад на проходження огляду також відмовився їхати, оскільки поліцейські повідомили йому, що відвезуть його до лікарні на службовому автомобілі, а назад - не привезуть. 
Про застосування нагрудних бодікамер вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема зазначено серійний номер пристрою, самі відеозаписи, які містяться у матеріалах справи та перегляд їх змісту вказує на те, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння зафіксована належним чином.
З диску із відеозаписами з бодікамер поліцейських, вбачаються детальні обставини відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Зокрема, повністю зафіксовано як працівник поліції, в присутності двох свідків, виявивши ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , запропонував останньому пройти огляд, однак ОСОБА_1  відмовився від проходження такого огляду. При цьому видно, як працівник поліції, роз`яснюючи вимоги законодавства, а також наслідки відмови від проходження цього огляд, неодноразово пропонує ОСОБА_1 пройти такий огляд або на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного пристрою «Драгер», або в медичному закладі (а.с.2). 
Зазначені відеозаписи події відповідають вимогам ст.251 КУпАП, згідно якої доказом є показання технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що працівниками поліції не було пред`явлено ОСОБА_1 документів щодо сертифікації спеціального технічного засобу «Драгер», то вони не беруться апеляційним судом до уваги, оскільки ОСОБА_1 не проходив огляд на стан сп`яніння за допомогою вказаного приладу, а відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі, що і ставиться йому у провину (а.с.1, 27).
Твердження захисника про те, що поліцейськими не було встановлено та не вказано у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, є голослівними, оскільки повністю спростовуються протоколом щодо ОСОБА_1 , в якому зазначено ознаки алкогольного сп`яніння останнього - виражене тремтіння рук, нечітка мова (а.с.1).
Що ж стосується порушення порядку огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння і як наслідок визнання такого огляду недійсним, на що вказує захисник, то вони також повністю суперечать матеріалам справи та вимогам законодавства.
Так, ч.5 ст.266 КУпАП визначено, що огляд особи на стан алкогольного сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Положеннями ч.2 і ч.3 даної статті визначено порядок проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння.
Однак, огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння не проводився, оскільки він відмовився від проходження такого огляду як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, за що відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан сп`яніння у встановлено законом порядку (а.с.1).
При цьому слід відмітити, що ОСОБА_1 працівники поліції неодноразово пропонували пройти огляд на стан сп`яніння або на місці зупинки транспортного засобу або в закладі охорони здоров`я, та роз`яснили наслідки такої відмови в присутності двох свідків і після відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, склали щодо останнього протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.
Такі дії працівників поліції повністю відповідають роз`ясненням, які викладені у абз. 2 п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», згідно яких, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Доводи сторони захисту про порушення судом першої інстанції права на захист ОСОБА_1 , не заслуговують на увагу, оскільки не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.
Так, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи щодо нього (а.с.10).
Правопорушнику за його заявою було надіслано всі матеріали справи у копіях, що підтверджується супровідним листом (а.с.21 зворот) та письмовими запереченнями самого ОСОБА_1 (а.с.22-26).
Отже, суд першої інстанції вжив всіх заходів для забезпечення права на захист ОСОБА_1 а також надав останньому всі матеріали справи для належної підготовки до участі в судовому засіданні.
Жодних клопотань від ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи на адресу місцевого суду не надходило, що підтверджується матеріалами справи.
А тому суд першої інстанції з урахуванням положень ст.268 КУпАП правомірно розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , від якого клопотань про відкладення судового розгляду не надходило. 
Посилання захисника на безпідставну зупинку працівниками поліції автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та про їх неналежну поведінку під час оформлення адміністративних матеріалів апеляційний суд вважає голослівними, так як в суді апеляційної інстанції було встановлено, що починаючи з вересня 2021 року і на даний час ні сам ОСОБА_1 , ні його захисник із жодними скаргами з приводу неправомірних чи незаконних дій працівників поліції нікуди не зверталися. 
Тому вказані твердження сторони захисту також не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.         
Обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Отже, надання поліцейським до суду доказів є виконанням покладеного на нього обов`язку і не свідчить про недопустимість таких доказів.
Надані відеозаписи відображають подію адміністративного правопорушення та містять відомості, що підтверджують вчинення  ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому обґрунтовано судом взяті до уваги.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що судочинство з розгляду справ про адміністративні правопорушення здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їх правових позицій, прав і інтересів засобами, передбаченими законом, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Принцип змагальності ґрунтується на тому переконанні, що протилежність інтересів сторін є найкращою гарантією для забезпечення повноти судового розгляду та встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішання питання про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення.
Апеляційним судом у повному обсязі досліджені та проаналізовані докази, які містяться в матеріалах справи та на які було звернуто увагу особою, яка притягується до адміністративної відповідальності і його захисником під час розгляду справи в апеляційній інстанції.
На підставі наведених доказів слід дійти висновку про наявність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Проаналізувавши зібрані й досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважаю, що винність  ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративному правопорушенні за ч.1 ст.130 КУпАП, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи. 
При накладенні адміністративного стягнення, суд врахував фактичні обставини справи, дані про особу порушника та обґрунтовано застосував безальтернативне адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.
Підстав для закриття провадження з підстав виклеєних в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.
На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 05 листопада 2021 року щодо нього - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду                         В.П. Денісов