ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/19943/20                                        Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року                                                                      м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді          Парінова А.Б.,
суддів:                              Беспалова О.О., 
                                        Ключковича В.Ю.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України, Оперативного командування «Захід» Сухопутних військ Збройних Сил України про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення суми за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А :
До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі – відповідач 1), Міністерства оборони України (надалі – відповідач ), Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України (надалі – відповідач 3), в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головнокомандувача Збройних Сил України від 22 липня 2020 року №198 в частині звільнення з військової служби в запас за підпунктом «д» (через службову невідповідність) підполковника ОСОБА_1 ; 
- визнати протиправним та скасувати наказ командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 16 червня 2020 року №329 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення «звільнення з військової служби через службову невідповідність» підполковника ОСОБА_1 ; 
- визнати протиправним та скасувати наказ командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по особовому складу) від 09 червня 2020 року №207 в частині увільнення із посади заступника військового комісара – начальника відділення комплектування Хмельницького об`єднаного міського військового комісаріату Хмельницької області підполковника ОСОБА_1 зарахування у розпорядження командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з 09 червня 2020 року; 
- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника військового комісара – начальника відділення комплектування ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 
- стягнути на користь ОСОБА_1 з Хмельницького обласного військового комісаріату грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 17   905,79 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що оскаржувані накази прийняті за результатами службового розслідування, проведеного з порушенням процедури та з позбавленням позивача всіх прав, визначених пунктом 3 Розділу IV Порядку проведення службового розслідування, зокрема на надання усних або письмових пояснень. Крім того, позивач зазначає, що одні й ті ж самі дії не можуть бути кваліфіковані і як дисциплінарний проступок, і як кримінальне правопорушення (за умови наявності відповідного вироку суду), а оцінка таких дій має бути кваліфікована лише в межах однієї з цих процедур.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 серпня 2021 року в задоволенні адміністративного позову - відмовлено. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції позивачем (надалі – апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Так, в своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що за відсутності закінченого досудового розслідування та відповідного судового вироку, що набув законної сили, особа вважається невинною, а її дії, що були предметом оцінки у кримінальній справі, не можуть бути кваліфіковані як протиправні іншими особами.
Відповідачі 1, 3 заперечують проти апеляційної скарги з підстав викладених у письмових відзивах на апеляційну скаргу та просили суд залишити без змін рішення першої інстанції.
Так, в обґрунтування відповідачі зазначають, що оскаржувані накази про звільнення позивача прийняті з урахуванням того, що не зважаючи на те, що рішення суду в кримінальній справі про встановлення в діях ОСОБА_1 складу злочину прийнято на момент його звільнення не було, однак встановлено в діях ОСОБА_1 фактів особистої недисциплінованості, безвідповідального ставлення військовослужбовця до виконання своїх службових обов`язків, грубе та свідоме ігнорування ним вимог статей 11, 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.  
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 обіймав посаду заступника військового комісара – начальника відділення комплектування Хмельницького об`єднаного міського військового комісаріату Хмельницької області.
Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по особовому складу) від 09 червня 2020 року №207 позивача увільнено із вказаної посади і зараховано у розпорядження командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з 09 червня 2020 року.
Відповідно до наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 16 червня 2020 року №329 «Про результати проведення службового розслідування» за порушення вимог статей 11, 16 абзацу 1 статті 49, статей 58, 59, 101, 102 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацу 1, 5 статті 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, що вимагають від військовослужбовців свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, не допускати самому та стримувати своїх товаришів від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому, особисту недисциплінованість, низькі морально-ділові якості, що привели до порушення законодавства та свідомого отримання неправомірної вигоди від цивільної особи вирішено притягнути заступника військового комісара – начальника відділення комплектування Хмельницького об`єднаного міського військового комісаріату Хмельницької області підполковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення «звільнення з військової служби через службову невідповідність».
В подальшому, згідно наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 22 липня 2020 року №198 підполковника ОСОБА_1 , який перебував у розпорядженні командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України, колишнього заступника військового комісара – начальника відділення комплектування Хмельницького об`єднаного міського військового комісаріату Хмельницької області звільнено з військової служби у запас за підпунктом «д» (через службову невідповідність) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Вважаючи своє звільнення безпідставним, а оскаржувані накази прийняті відповідачами незаконно, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що не факт визнання позивача винним у вчинені кримінального правопорушення та винесення обвинувального вироку, що набрав законної сили, слугував підставою для винесення оскаржуваного наказу, як помилково наголошено позивачем, а дії позивача, які призвели до проведення слідчих дій у межах кримінального провадження. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальних захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно частини 2 статті 65 Конституції України громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Так, проходження військової служби в Збройних Силах України врегульовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (надалі – Закон №2232-ХІІ), Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (надалі – Положення №1153/2008), Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV (надалі – Дисциплінарний статут).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (частина 4 статті 2 Закону №2232-ХІІ).
Так, Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 затверджено порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Пунктом 5 Положення №1153/2008 встановлено, що громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.
Відповідно до статті 1 розділу І Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.
Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби (статті 2-4 розділу І Дисциплінарного статуту).
Частиною 3 статті 5 передбачено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Відповідно до частини 1 статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Вимогами статті 84 Дисциплінарного статуту передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. У кожному випадку вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інших порушень вимог Закону України "Про запобігання корупції" з метою виявлення причин та умов, що сприяли його вчиненню, службове розслідування призначається командиром самостійно або проводиться за його рішенням за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.
З аналізу вищезазначених норм вбачається, що на командира покладено обов`язок щодо проведення службового розслідування, в разі порушення військово службовцем вимог закону та Дисциплінарного статуту та прийняти відповідне рішення, у вигляді накладення дисциплінарного стягнення.
Так, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць (стаття 85 Дисциплінарного статуту).
Згідно статті 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Судом першої інстанції встановлено, а позивачем не спростовано, що відповідно до наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 04 червня 2020 року №321 «Про призначення службового розслідування» тимчасово виконуючим обов`язки начальника командувача військ з морально-психологічного забезпечення – заступника управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » було проведене службове розслідування по факту затримання заступника військового комісара – начальника відділу комплектування Хмельницького об`єднаного міського військового комісаріату підполковника ОСОБА_1 за підозрою в отриманні хабара у розмірі 1500,00 доларів США за сприяння в ухиленні від призову на строкову військову службу. 
Так, під час проведення службового розслідування встановлено, що 03 червня 2020 року близько 14:25 в Хмельницькому об`єднаному міському військовому комісаріаті за участі працівників Служби безпеки України у Хмельницькій області, Державного бюро розслідування, військової прокуратури Хмельницького гарнізону Західного регіону затримано заступника військового комісара – начальника відділу комплектування Хмельницького об`єднаного міського військового комісаріату підполковника ОСОБА_1 за підозрою в отриманні хабара у розмірі 1500,00 доларів США. Під час затримання проводилась фото-, відео-, аудіо-фіксація, супроводження, були виявлені та вилучені 1500,00 доларів США.
Службовим розслідуванням встановлено, що згідно вимог військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , викладених в телеграмах від 14 січня 2020 року №1/22, від 05 лютого 2020 року №1/74, від 04 березня 2020 року №1/123, від 11 березня 2020 року №1/136, від 18 травня 2020 року №1/263, від 28 травня 2020 року №1/282 у військових комісаріатах Хмельницької області було проведено заходи профілактики правопорушень корисливої спрямованості, в ході яких до заступника військового комісара – начальника відділу комплектування ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковника ОСОБА_1 доведено положення статей Кримінального кодексу України та Закону України «Про запобігання корупції», про що свідчать його особисті підписи у відомостях особового складу Хмельницького об`єднаного міського військового комісаріату, до якого доведено зміст Кримінального кодексу України, а саме статей 368-369 та Закону України «Про запобігання корупції» від 16 січня 2020 року, 07 лютого 2020 року, 12 березня 2020 року, 21 травня 2020 року та аркуші доведення-зобов`язання від 07 лютого 2020 року, від 12 березня 2020 року, від 21 травня 2020 року.
Судом першої інстанції встановлено, а позивачем не спростовано, що проведеним службовим розслідуванням встановлено про причинами даного випадку стали: 
- ігнорування та невиконання заступником військового комісара – начальником відділу комплектування ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковника ОСОБА_1 вимог статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України; 
- особиста недисциплінованість та протиправна поведінка заступника військового комісара – начальника відділу комплектування ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковника ОСОБА_1 , порушення вказаним офіцером статей 11, 16, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України; 
- невиконання заступником військового комісара – начальником відділу комплектування ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковника ОСОБА_1 функціональних обов`язків в частині: не вчиняти та не брати участі у вчиненні корупційних правопорушень, пов`язаних із діяльністю військового комісаріату.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції суд зазначив, що позивача стверджує, що службове розслідування проведено з порушенням вимог чинного законодавства, однак не зазначає ні в чому такі порушення полягають, ні надає на підтвердження вказаних доводів жодних доказів. Крім того, в частині тверджень стосовно того, що відповідачем порушено право на надання пояснень щодо суті порушень, що були предметом службового розслідування, то позивачем не надано будь-яких доводів суду на противагу тим обставинам, які встановлені в ході проведення службового розслідування.
Колегія суддів звертає увагу, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачем не надано доказів та спростувань щодо протиправності дій зі сторони відповідачів під час проведення службового розслідування та спростування висновків, які викладені у службовому розслідуванні.
Верховний Суд у постановах неодноразово висловлював позицію, що порушення вимог закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.
Колегія суддів звертає увагу, що позивачем вищезазначений наказ про призначення та проведення службового розслідування не оскаржується, а отже останній погодився з проведенням даного розслідуванням та відсторонення його від виконання службових обов`язків.
Так начальником Генерального штабу - Головнокомандувачем Збройних Сил України затверджено Алгоритм роботи посадових осіб у разі вчинення корупційних правопорушень пов`язаних з прийняттям пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди від 11 травня 2017 року.
Алгоритмом визначено ряд заходів, який виконується посадовими особами у разі вчинення корупційних правопорушень, пов`язаних з прийняттям пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди.
Так, пунктом 4 для командувача військ оперативного командування протягом трьох днів з моменту отримання інформації від командирів військових частин або правоохоронних органів визначено призначити службове розслідування з метою встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного правопорушення пов`язаного з прийняттям пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди, встановлення ступеня вини посадових осіб, що й було виконано в межах спірних правовідносин.
Підпунктом 12-1 пункту 116 Положення №1153/2008 передбачене відсторонення військовослужбовця від посади під час досудового розслідування або судового провадження - до закінчення строку застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження або до його скасування в порядку, передбаченому КПК України.
Колегія суддів звертає увагу, що позивачем не спростовано та не підтверджено того факту, що останній не був обізнаний з Положення №1153/2008, а отже підстав для визнання протиправним та скасування наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по особовому складу) від 09 червня 2020 року №207 в частині увільнення із посади заступника військового комісара – начальника відділення комплектування Хмельницького об`єднаного міського військового комісаріату Хмельницької області підполковника ОСОБА_1 зарахування у розпорядження командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з 09 червня 2020 року не вбачається.
Крім того, згідно Дисциплінарного статуту командувач військ оперативного командування наділений дисциплінарною владою щодо накладення дисциплінарного стягнення «звільнення з військової служби через службову невідповідність» у разі, якщо вину військовослужбовця повністю доведено.
У свою чергу, при перевірці наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності підлягають з`ясуванню питання правомірності застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення, дотримання процедури накладення стягнення та надання правової оцінки діям/бездіяльності особи, до якої застосовано дисциплінарне стягнення.
Так, колегією суддів досліджено матеріали справи та встановлено, що позивач вважає, що його відсторонення (дисциплінарне розслідування), а в подальшому звільнення відбулося на підставі кримінального правопорушення. Проте дані твердження є хибними, оскільки як вбачається з матеріалів справи систематичні порушення Дисциплінарного статуту позивачем, стали підставою для проведення службового розслідування.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивача звільнено зі служби, у зв`язку з порушенням вимог статей 11, 16 абзацу 1 статті 49, статей 58, 59, 101, 102 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацу 1, 5 статті 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, а не на підставі кримінальної справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не надано суду належних доказів протиправних дій зі сторони відповідачів під час прийняття оскаржуваних наказів, а отже позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню в частині скасування наказів.
Щодо посилання апелянта, що суд першої інстанції не розглянув позовні вимог про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, то вони не підлягають задоволенню, оскільки є похідними, у задоволенні яких було відмовлено.
Колегія суддів звертає увагу, що у позивача відсутні інші доводи протиправності прийняття оскаржуваних наказів, крім твердження щодо відсутності вироку суду та доведеності вини у вчиненому діянні, а  дані обставини не підлягають встановленню та з`ясуванню в межах адміністративного судочинства, отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову 
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним позовній заяві, а отже, доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статями 9, 34, 242, 243, 246, 250, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331  Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-  

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді:                                                                                О.О. Беспалов

                                                                                          В.Ю. Ключкович