П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/4802/21 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Божук Д.А.   
Суддя-доповідач -  Гонтарук В. М.   
02 грудня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Білої Л.М.  Курка О. П. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в якому просив визнати протиправною відмову в обчисленні страхового стажу роботи в півторакратному розмірі з 1 січня 1991 року по 27 квітня 1998 році. Дорахувати до страхового стажу роботи 3 роки 7 місяців 25 днів. Перерахувати розмір пенсії з 25 лютого 2019 року.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 липня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови у зарахуванні до стажу роботи ОСОБА_1 періоду роботи з 01.01.1991 по 27.04.1998 в районах Крайньої Півночі у пільговому обчисленні із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 01.01.1991 по 27.04.1998 в районах Крайньої Півночі у пільговому обчисленні, із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців, та здійснити перерахунок та виплату пенсії з 17.10.2020 із урахуванням виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021 у справі №560/2341/19 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зараховано ОСОБА_1 період роботи з 21.08.1992 по 28.02.1994 у ВАТ “Аганнафтогазгеологія” Головтюменьгеології до пільгового стажу роботи за Списком №2, період роботи в районах Крайньої Півночі з 25.07.1984 по 01.01.1991 з урахуванням коефіцієнта кратності 1,5 та призначено пільгову пенсію за віком по Списком №2 з 26.02.2019. Зазначає, що пільгове обчислення страхового стажу проводиться на підставі трудової книжки або письмового трудового договору або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Згідно записів трудової книжки від 18.09.1982 НОМЕР_1 позивач працював в районах, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а саме: з 25.07.1984 по 13.09.1993 – в Аганській нафторозвідувальній експедиції, з 20.09.1993 по 27.04.1998 – в ВАТ “Ноябрьскнафтогаз”. Також зазначає, що чинним законодавством не передбачено зарахування в півторактратному розмірі періодів роботи після 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів крайньої Півночі, тому період роботи з 01.01.1991 по 27.04.1998 зараховано до страхового стажу в календарному обчисленні. Стаж з 25.07.1984 по 31.12.1990 зараховано з кратністю 1,5.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначив, що судом першої інстанції правильно встановлено та досліджено усі обставини справи, в результаті чого прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення   сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 в період 25.07.1984 працював на посаді помічника бурильника в Аганській нафторозвідувальній експедиції, 23.10.1984 переведений на посаду геолога районної інженерно-технологічної служби, 15.02.1985 переведений на посаду помічника бурильника 4-го розряду, 18.07.1988 присвоєно 5 розряд помічника бурильника, 25.10.1991   переведений на посаду бурильника 5-го розряду центральної інженерно-технологічної служби, 05.05.1991 присвоєно 6 розряд бурильника експлуатаційного і розвідувального буріння на нафту і газ, 12.03.1993 року переведений тимчасово на період відпустки помічником бурового майстра, 13.09.1993   звільнений за переведенням до Нафтогазодобувного управління "Заполярнафта", 20.09.1993   прийнятий в цех капітального і підземного ремонту свердловин на посаду помічника бурильника 5-го розряду до ВО "Ноябрськнафтогаз" НГДУ "Заполярнафта" за переводом, 03.03.1994 переведений на посаду майстра цеху капітального підземного ремонту свердловин, 27.04.1998   звільнений із займаної посади.
Відповідно до архівної довідки ВАТ "Аганнафтогазгеологія" №342-АРХ від 22.11.2016, позивач з 25.07.1984 працював повний робочий день на посаді помічника бурильника експлуатаційного і розвідувального буріння свердловин на нафту і газ, з 23.10.1984 на посаді геолога районної інженерно-технічної служби, з 15.02.1985 на посаді помічника бурильника експлуатаційного і розвідувального буріння свердловин на нафту і газ, з 25.10.1989 по 13.09.1993 на посаді бурильника експлуатаційного і розвідувального буріння свердловин на нафту і газ районної інженерно-технічної служби.
Згідно довідки АТ "Газпромнафта-Ноябрькнафтогаз" від №18/111/17815 від 28.11.2016, позивач у період з 20.09.1993 по 27.04.1998 працював повний робочий день.
Відповідачем підтверджено, що на виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021 у справі №560/2341/219 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зараховано ОСОБА_1 до стажу роботи, зокрема, період роботи в районах Крайньої Півночі з 25.07.1984 по 01.01.1991 з урахуванням коефіцієнта кратності 1,5 та призначено пільгову пенсію за віком за Списком №2 з 26.02.2019.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №3046-2480/Г-03/8-2200/21 від 15.04.2021, у відповідь на звернення позивача повідомлено, що періоди роботи в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до цих районів, з 01 березня 1960 року по 01 січня 1991 року зараховуються в стаж роботи в півторакратному розмірі при умові укладання трудового договору, в якому повинно бути зазначено, що на працівника поширювались пільги, передбачені п.5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960. Враховуючи, що Законом не передбачено зарахування в півторакратному розмірі періодів роботи після 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, тому період роботи з 01.01.1991 по 27.04.1998 зараховано до страхового стажу в календарному обчисленні. Стаж з 25.07.1984 по 31.12.1990 зараховано з кратністю 1,5.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення»  встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до пункту 5  розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.
Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».
Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений  постановою Ради Міністрів СРСР № 1029 від 10 листопада 1967 року.
Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року регламентовано, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.
Указом Президії ВР СРСР від 29 вересня 1967 року було скорочено тривалість трудового договору, який надає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, а саме: зарахування одного року роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком та по інвалідності, виключно працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі та місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі з інших місцевостей країни за умови укладення ними трудового договору про роботу в цих районах строком на три роки.
Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.
Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу 1 Інструкції № 530/П-28, пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 «Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» і від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».
Пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26 вересня 1967 року,  надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.
Системний аналіз вказаних положень дає підстави для висновку, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність наступних обставин:
1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях;
2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року та від 29 вересня 1967 року та Постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».
При цьому, основним документом, підтверджуючим факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях є її трудова книжка, а також ці обставини можуть підтверджуватися й іншими документами, зокрема, архівною довідкою.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 396/153/17(2-а/396/13/17).
Тобто, наявність письмового трудового договору не є виключною і єдиною підставою для пільгового обчислення страхового стажу і вказана норма надає особі можливість надавати вказані документу за її вибором.
При цьому, суд зазначає, що з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тому, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07 червня 2018 року у справі №173/637/17, від 03 липня 2018 року у справі №302/662/17-а, від 25 вересня 2018 року у справі №554/1723/17, від 31 липня 2019 року у справі №287/15/17-а, від 21 серпня 2019 року у справі №750/1717/16-а, від 22 лютого 2021 року у справі №266/258/16-а.
Аналізуючи доводи відповідача щодо відсутності підстав для зарахування в півторакратному розмірі періоду роботи позивача з 01.01.1991 по 27.04.1998, суд зазначає наступне.
Факт роботи позивача в районах Крайньої Півночі в період з 01.01.1991 до 27.04.1998 підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 .
При цьому, на виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021 у справі №560/2341/19 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зараховано ОСОБА_1 період роботи, зокрема, в районах Крайньої Півночі з 25.07.1984 по 01.01.1991 з урахуванням коефіцієнта кратності 1,5.
Суд зазначає, що статтею 5 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, яка підписана Україною 13.03.1992, передбачається, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.
Частиною 2 ст. 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності Незалежних Держав в області пенсійного забезпечення від 13.03.1992 передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якої з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди.
Таким чином, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу, його пільгового обчислення.
Крім того, у спірний період з 01.01.1991 по 27.04.1998 у Російській федерації, на території якої працював позивач, діяв  Закон  РРСФР "Про державні пенсії в РРСФР" від 20.11.1990 №340-І, абзацом 7 частини 1 статті 94 якого було передбачено, що при підрахунку трудового стажу  обчислюються в пільговому порядку періоди роботи (служби) у районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі - в півторакратному розмірі. 
Відповідно до ст.6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, що набула чинності 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами.
Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Відповідно до  ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України"  чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті  законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Відтак, суд апеляційної інстанції вважає що суд першої інстанції вірно зроблено висновок, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови позивачу у зарахуванні до стажу роботи позивача періоду роботи з 01.01.1991 по 27.04.1998 в районах Крайньої Півночі є протиправними.
Щодо вимоги позивача донарахувати до страхового стажу роботи 3 роки 7 місяців 25 днів, суд зазначає, що визначення тривалості періоду, який слід зарахувати в пільговому обчисленні до стажу роботи позивача, є дискреційними повноваженнями відповідача.
Згідно зі  статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована  Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997  кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, “ефективний засіб правого захисту” у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. 
З огляду на встановлені вище обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належним засобом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача зарахувати до стажу ОСОБА_1 період роботи 01.01.1991 по 27.04.1998 в районах Крайньої Півночі у пільговому обчислені рік роботи як один рік і шість місяців.
Також, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що перерахунок пенсії позивачу необхідно здійснити з 17.10.2020 року.
Взявши до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновки суду є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Біла Л.М.    Курко О. П.