Ухвала
 
27 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 754/15314/19
провадження № 61-16854ск21 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Грушка Володимир Ігорович, на рішення Деснянського районного суду м. Києва             від 07 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь неустойку в розмірі                                    15 039 490,90 грн, 3 % річних від простроченої суми, що становить 161 578, 74 грн та штраф у розмірі 1 026 902,82 грн.
 
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із зустрічним позовом, в якому просили визнати договір позики недійсним.
 
Деснянський районний суд м. Києва рішенням від 07 вересня 2020 року, з урахуванням ухвали від 23 вересня 2020 року про виправлення описки, позов задовольнив частково. Стягнув солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3 % річних у розмірі 161 578,74 грн. В задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки та штрафу відмовив. В задоволенні зустрічного позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

ОСОБА_1 не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції оскаржив його до апеляційного суду лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки та штрафу.
 
Київський апеляційний суд постановою від 22 грудня 2020 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 вересня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки (пені) та штрафу залишив без змін.
 
13 жовтня 2021 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Грушка В. І., подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року у вищевказаній справі.
 
Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки вона подана з пропуском строку на касаційне оскарження. 
 
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Грушка В. І., звернувся з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження, яке мотивовано тим, що в судовому засідання апеляційного суду 22 грудня 2020 року було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення. Після її проголошення ОСОБА_1 в порядку частини четвертої статті 272 ЦПК України подав до апеляційного суду заяву про видачу йому повного судового рішення під розписку безпосередньо в суді. Заява подавалася одразу після закінчення судового засідання водному екземплярі. 30 грудня 2020 року ОСОБА_1 отримав в приміщенні апеляційного суду оскаржувану постанову апеляційного суду від 22 грудня 2020 року під розписку. Проте, як виявилось пізніше, в процесі ознайомлення з матеріалами справи, Київський апеляційний суд не долучив до них заяву ОСОБА_1 від 22 грудня               2020 року про видачу повного судового рішення з розпискою в ній про отримання цього рішення. Саме, тому надати докази отримання постанови Київського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року саме 30 грудня 2020 року суду касаційної інстанції не видавалося можливим. У зв`язку з цим, представник ОСОБА_1             20 лютого 2021 року звернувся до апеляційного суду з листом, в якому просив видати довідку щодо дати отримання постанови Київського апеляційного суду              від 22 грудня 2020 року. Лише 07 жовтня 2021 року представник ОСОБА_1 -адвокат Грушка В. І. отримав наручно лист Київського апеляційного суду                              від 30 серпня 2021 року № 0606/2570/2021, в якому зазначалось, шо згідно з відомостями АСЕД «Апеляція» ОСОБА_1 30 грудня 2020 року в приміщенні апеляційного суду отримав копію оскаржуваної постанови апеляційного суду                  від 22 грудня 2020 року.
 
На підтвердження наведеного заявником надано копію листа Київського апеляційного суду від 30 серпня 2021 року № 0606/2570/2021, з якого видно, що            30 грудня 2020 року ОСОБА_1 в приміщення суду отримав копію Київського постанови апеляційного суду від 22 грудня 2020 року у відповідності до раніше поданої заяви від 22 грудня 2020 року.
 
Наведені заявником причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судового рішення не дають достатніх підстав для визнання їх поважними з огляду на таке.
 
З матеріалів касаційного провадження видно, що 22 січня 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року, в якій зазначав, що копію постанови апеляційного суду від 22 грудня 2020 року він отримав 30 грудня                    2020 року. Проте, письмових доказів на підтвердження даної обставини не надав, а також питання про поновлення строку на касаційне оскарження не порушував.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків десять днів з дня отримання ухвали, а саме - заявнику необхідно було надати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження та надати докази на підтвердження наведених обставин пропуску строку, і роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду. 
 
На виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції, ОСОБА_1 подав заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій зазначав, що повний текст постанови Київського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року ним отримано 20 січня 2021 року, про що надав копію заяви від 13 січня 2021 року
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2021 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, вказаний в ухвалі Верховного Суду від 15 лютого 2021 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали, а саме - заявнику необхідно було надати суду касаційної інстанції належні та допустимі докази на підтвердження отримання ним оскаржуваної постанови Київського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року саме 30 грудня 2020 року, про що він зазначав у тексті касаційної скарги, або надати докази щодо недотримання апеляційним судом вимог, встановлених статтею 272 ЦПК України, щодо порядку видачі або направлення копій судових рішень, і роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду
 
На виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції ОСОБА_1 подав заяву про  поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, в якій зазначав, що в судовому засіданні 22 грудня 2020 року було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення. 30 грудня 2020 року ОСОБА_1 у приміщенні апеляційного суду отримав повний текст судового рішення, про що зробив відповідний запис. Проте, як виявилось, у процесі ознайомлення з матеріалами справи, апеляційний суд не долучив до справи заяву ОСОБА_1 від 22 грудня 2020 року про отримання ним 30 грудня 2020 року повного тексту оскаржуваної постанови апеляційного суду. Надати докази отримання постанови Київського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року саме 30 грудня 2020 року не є можливим. Повторне отримання судових рішень відбулось 20 січня 2021 року, докази щодо підтвердження даної обставини додавались до попередньої заяви про поновлення строку. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року повернуто заявнику.
 
Відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала Верховного Суду від 04 червня 2021 року оприлюднена 07 червня 2021 року.
 
16 червня 2021 року за вих. № 27236/0/222-21 копія ухвали Верховного Суду                  від 04 червня 2021 року була направлена на адресу ОСОБА_1 , яка була вказана в касаційній скарзі, а саме: АДРЕСА_1 та отримана заявником 23 червня 2021 року згідно з рекомендованим повідомленням про вручення за штрихкодовим ідентифікатором 0306306913826.
 
Згідно з вимогами частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, а зловживання процесуальними правами не допускається.
 
Отже, посилання ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Грушка В. І., на те, що оскаржувану постанову апеляційного суду від 22 грудня 2020 року отримано ОСОБА_1 30 грудня 2020 року, а також те, що лише 07 жовтня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Грушка В. І. отримав наручно лист Київського апеляційного суду від 30 серпня 2021 року № 0606/2570/2021, в якому зазначалось, шо згідно з відомостями АСЕД «Апеляція» ОСОБА_1 30 грудня 2020 року в приміщенні апеляційного суду отримав копію оскаржуваної постанови апеляційного суду від 22 грудня 2020 року, не може бути визнано поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження, оскільки звертаючись 13 жовтня 2021 року вдруге з касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Грушка В. І., не вказує причини, що заважали (унеможливлювали) ОСОБА_1 звернутися з цією касаційною скаргою негайно після отримання ним 23 червня 2021 року ухвали Верховного Суду від 04 червня 2021 року про повернення його попередньої касаційної скарги.
 
Ураховуючи наведене, зазначені заявником причини пропуску строку на касаційне оскарження не є поважними.
 
Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.
 
У зв`язку з тим, що підстави пропуску строку на касаційне оскарження є неповажними, а безпідставне поновлення такого строку є порушенням вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, касаційну скаргу необхідно залишити без руху, а особі, яка її подала, - надати строк для звернення до суду із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням поважних підстав для його поновлення та наданням відповідних доказів.
 
Разом із цим, подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. 
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
У касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження.
 
Враховуючи викладене, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено конкретну обов`язкову підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), та надати копії скарги відповідно до кількості учасників справи.
 
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням можливості усунути вищевказані недоліки.
 
Керуючись статтями 185, 389, 390, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Визнати підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 вересня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року за клопотанням ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Грушка Володимир Ігорович, неповажними.
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Грушка Володимир Ігорович, на рішення Деснянського районного суду м. Києва                             від 07 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                               А. Ю. Зайцев