ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6225/21 Справа № 179/1218/19 	  	Головуючий у першій інстанції:  Ковальчук Т. А. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,
при секретарі                        Догоновій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Світанок» про визнання договору оренди землі недійсним, – 
ВСТАНОВИЛА:
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона успадкувала належну батькові ОСОБА_2 земельну ділянку площею 5,55 га, розташовану на території Гупалівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1222381500:01:001:0152. Після прийняття спадщини позивач довідалася, що 12.11.2013 року між покійним батьком ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма «Світанок» укладено договір оренди вказаної земельної ділянки кадастровий номер 1222381500:01:001:0152 загальною площею 5,55 га. В договорі оренди було відсутнє волевиявлення ОСОБА_2 на встановлення його цивільних прав та обов`язків щодо передачі в оренду земельної ділянки, яка перебувала у його власності, на умовах, що були визначені в договорі оренди землі, оскільки її батько не підписував договору оренди землі 12.11.2013 року та не надавав відповідних повноважень іншій особі на його підписання. Крім того, 01.10.1984 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а земельна ділянка, яка є предметом договору оренди, є спільним майном подружжя, оскільки придбавалася під час шлюбу, отже для укладення договору оренди землі мала бути нотаріальна згода ОСОБА_3 . Також, в порушення вимог ст. 15 Закону України «Про оренду землі», в пункті 2.2 Договору оренди землі не зазначена орендна плата із визначенням її розміру. Таким чином, незрозуміло як нараховувалася річна орендна плата та який процент взяв орендар для нарахування орендної плати з урахуванням розміру грошової оцінки землі. Тому позивач просила визнати недійсним договір оренди землі (кадастровий номер 1222381500:01:001:0152) №114-Г від 12 листопада 2013 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма «Світанок» та скасувати державну реєстрацію. 
Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що позивач є власником земельної ділянки площею 5,5500 га, розташованої на території Гупалівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1222381500:01:001:0152, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.05.2019 року, виданого державним нотаріусом Магдалинівської державної нотаріальної контори за №350, яка належала її батьку ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 15). 
За життя, 12 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Світанок» було укладено договір №114-Г оренди вказаної вище земельної ділянки, площею 5,55 га, кадастровий номер 1222381500:01:001:0152 (а. с. 6-13).
Згідно пункту 2.2 вказаного вище договору, за користування вказаною в договорі оренди земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю орендну плату з урахуванням щорічного підвищення коефіцієнту індексації за кожен календарний рік терміну дії Договору відповідно до розрахунків викладених в щорічному додатку. 
Розмір орендної плати встановлюється за домовленістю між сторонами, вказується в (повинен коригуватися згідно індексації грошової оцінки землі та вимог чинного законодавства) і не може бути меншим розміру, встановленого чинним законодавством. 
Податок з доходів фізичної особи-орендодавця на отриману орендну плату (прибутковий податок) утримує і сплачує орендар. 
Орендар за погодженням з орендодавцем може виконувати своє зобов`язаний з виплати орендної плати як у грошовій формі так і у натуральній або у відробітковій, що відображається у відповідному додатку, який є невід`ємною частиною договору. 
У пункті 2.3 договору оренди земельної ділянки №114-Г від 12.11.2013 року зазначено, що договір оренди земельної ділянки укладається терміном (строком) на 49 років, починаючи з дати його державної реєстрації. 
Додатком №2 до договору оренди земельної ділянки №114-Г від 12.11.2013 року, погоджено акт про прийом та передачу земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с. 10). 
У додатку №3 до договору оренди земельної ділянки №114-Г від 12.11.2013 року сторони договору погодили розрахунки по орендній платі, відповідно до якого, зокрема, розмір орендної плати з відрахованим прибутковим податком за 2014-2062 рік становить 80000,00 грн. (а.с. 10 зворот). 
04 грудня 2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Магдалинівського районного управління юстиції Дніпропетровської області було проведено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки ТОВ «Агрофірма «Світанок» на підставі вказаного вище договору оренди (номер запису про інше речове право 3826585, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 13.12.2013 року №14535087 (а.с. 48). 
ТОВ «Агрофірма «Світанок» було виплачено за умовами договору оренди земельної ділянки №114-Г від 12.11.2013 року ОСОБА_2 грошові кошти за наступними видатковими касовими ордерами:
від 06.11.2013 року 11000,00 грн. (а.с. 44 зворот);
від 18.11.2013 року 5000,00 грн. (а.с. 44 зворот);
від 13.12.2013 року 5000,00 грн. (а.с. 44);
від 17.12.2013 року 10000,00 грн. (а.с. 44);
від 01.04.2014 року 12000,00 грн. (а.с. 45 зворот);
від 22.08.2014 року 5000,00 грн. (а.с. 45);
від 22.08.2014 року 5000,00 грн. (а.с. 45 зворот);
від 01.12.2014 року 22000,00 грн. (а.с. 45);
від 05.12.2014 року 5000,00 грн. (а.с. 46), на загальну суму 80000,00 грн. 
Згідно висновку експерта №3091-20 від 25 листопада 2020 року, складеного судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, підписи від імені ОСОБА_2 в наступних документах: 1) в графах «Орендодавець» на кожній сторінці договору оренди землі №114-Г від 12.11.2013, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Світанок» в особі директора Шеремет А.В. щодо земельної ділянки кадастровий номер №1222381500:01:001:0152, що знаходиться на території Гупалівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області; 2) в графі «Орендодавець» Акту про прийому та передачі земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 12.11.2013, що є додатком №2 до договору оренди від 12.11.2013; 3) в графі «Орендодавець»        орендній платі, що є додатком №3 до договору оренди від 12.11.2013, - виконані самим ОСОБА_2 (а. с. 152-161). 
Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.
За змістом статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно ст. 13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї з сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті). 
Правовідносини щодо оренди землі регулюються ст. 792 ЦК України загальним законом та спеціальними законами, а саме ст.ст. 124-126 ЗК України.
Частиною 2 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Право на оренду земельної ділянки відповідно до ст. 125 ЗК України виникає з моменту реєстрації цих прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. 
Право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону (частина 1 статті 7 Закону України «Про оренду землі»). 
Стаття 203 цього ж Кодексу визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, до яких відповідно до ч. 1-6 статті відноситься: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно із ч. 2, 4 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
Разом з тим, відповідно до ст. 204 ЦПК України діє презумпція правомірності правочину.
Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Обґрунтування позовної заяви тим, що ОСОБА_2 не підписував оспорюваний договір оренди земельної ділянки кадастровий номер №1222381500:01:001:0152 від 12.11.2013 року №114-Г, спростовується висновком експерта №3091-20 від 25 листопада 2020 року, за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, якою встановлено, що підписи від імені ОСОБА_2 в договорі оренди землі №114-Г від 12.11.2013 року, а також додатках №2 і №3 до нього, - виконані самим ОСОБА_2 . 
Всупереч процесуального обов`язку позивач не надала до суду першої та апеляційної інстанцій належних і допустимих письмових доказів на спростування того факту, що спірний договір оренди земельної ділянки був підписаний орендодавцем ОСОБА_2 . 
Даний правочин є дійсний, оскільки дотримано вимоги договору оренди землі, які зазначені у ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а саме: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Також договір оренди землі був укладений особисто ОСОБА_2 12.11.2013 року, що підтверджено його підписом. 
Крім того, орендодавець ОСОБА_2 , отримуючи від орендаря орендну плату в період з листопада 2013 року по грудень 2014 року в загальному розмірі 80000,00 грн., фактично погодився з наявністю між сторонами орендних правовідносин. Питання щодо збільшення орендної плати не було предметом спору, з цього приводу позивач не позбавлена права звернутися до відповідача з відповідною заявою, а при виникненні спору звернутися до суду за захистом свого права. 
Згідно змісту свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.05.2019 року, виданого державним нотаріусом Магдалинівської державної нотаріальної контори за №350 на ім`я позивача ОСОБА_1 , земельна ділянка площею 5,5500 га (кадастровий номер 1222381500:01:001:0152) належала спадкодавцеві на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯК №632112, виданого головою Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області 03 червня 2010 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 лютого 2008 року за №194 ВКС 716311 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011012300593 (а.с. 15). 
Тобто, земельна ділянка площею 5,5500 га (кадастровий номер 1222381500:01:001:0152), розташована на території Гупалівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, була отримана ОСОБА_2 у спадщину. 
Пунктом 2 частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. 
З огляду на встановлене вище, безпідставними є доводи позовної заяви про те, що на земельну ділянку площею 5,5500 га (кадастровий номер 1222381500:01:001:0152) розповсюджується спільна сумісна власність подружжя спадкодавця ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_3 . Таким чином, не потребувалась згода останньої на укладення спадкодавцем ОСОБА_2 оспорюваного договору оренди землі. 
Більше того, з матеріалів справи вбачається, що позивач успадкувала земельну ділянку площею 5,5500 га (кадастровий номер 1222381500:01:001:0152) після смерті ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в цілому, що також спростовує обґрунтування позову в частині належності ОСОБА_2 земельної ділянки на праві спільної сумісної власності подружжя.
Доводи апелянта щодо вад волі орендодавця при укладенні оспорюваного договору оренди - є безпідставними та недоведеними; ні в місцевому, ні в апеляційному суді позивачем не заявлено клопотання про призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи щодо здатності ОСОБА_2 , на час укладення оспорюваного договору, розуміти значення своїх дій та можливості керувати ними.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги недоведеність та безпідставність позовної заяви, колегія приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору оренди землі №114-Г від 12 листопада 2013 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма «Світанок». 
Щодо посилань в апеляційній скарзі, як на підставу для визнання недійсним договору оренди землі, на необхідність нотаріального посвідчення договору оренди №114-Г від 12 листопада 2013 року, а також відсутність у паспорті ОСОБА_2  на час укладення вказаного договору вклеєної фотокартки та відсутність зареєстрованого місця проживання орендодавця, то такідоводи скарги виходять за межі доводів заявленого позову, враховуючи, що позовна заява відповідного обгрунтування не містить; відповідно до матеріалів цивільної справи уточнена позовна заява в суді першої інстанції позивачем не подавалась, що також визнано позивачем та його представником в суді апеляційної інстанції. 
За положеннями частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 6. ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
Таким чином, посилання в апеляційній скарзі на необхідність нотаріального посвідчення договору оренди №114-Г від 12 листопада 2013 року, відсутність у паспорті ОСОБА_2  на час укладення вказаного договору вклеєної фотокартки та відсутність зареєстрованого місця проживання орендодавцявиходить за межі розгляду справи судом першої інстанції, враховуючи зміст позовної заяви.
Колегія наголошує, що позивач не позбавлена можливості звернутись до суду, на захист своїх прав та законних інтересів, з позовом за іншого обґрунтування. 
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевикладене, колегія приходить до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду – без змін. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення. 
Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2021 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий                                                                        Т.П. Красвітна

Судді                                                                                І.А. Єлізаренко
                                                                               
                                                                                       О.В. Свистунова