ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року	Львів	Справа № 380/3172/21 пров. № А/857/13436/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                  Обрізко І.М., 
суддів                                                                      Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,
за участю секретаря судового засідання                    Лутчин А.М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року, прийняте суддею Потабенко В.А. у місті Львові, повний текст складений 22.06.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про зобов`язання вчинити певні дії,-
                                                          встановив:
ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, в якому просив визнати протиправними дії щодо обмеження у нарахуванні та виплаті належної йому пенсії за максимальним розміром; зобов`язати здійснити перерахунок пенсії без обмеження її максимального розміру (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) з 02 липня 2019 року; зобов`язати виплатити грошові кошти у розмірі різниці між нарахованою та фактично отриманою пенсію за період з 02 липня 2019 року по день, з якого почнеться виплата пенсії, без обмеження її максимального розміру (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) разово та однією сумою.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774 до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження (маються покликання на постанови Верховного Суду від 16.10.2018 року у справі № 522/16882/17, від 31.01.2019  року у справі №638/6363/17 та від 12.03.2019 року у справі №522/3049/17).
Відповідно до п. 2  Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI (у редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу) обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Суд зазначив, що на осіб, яким пенсія призначена (перерахована) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із  порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що положення ч.7 ст.43 Закону України «Про  пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність доповнено згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №848-VІІІ.
Зазначене положення визнано неконституційним відповідно до рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016 року.
Внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774 до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
Маються покликання на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 16.08.2018 року у справі №552/16882/17, від 31.01.2019 року у справі №636/6363/17, від 12.03.2019 року у справі №522/3049/17, від 15.04.2019 року у справі №127/4270/17, від 14.05.2019 року у справі №380/2483/20.
На думку апелянта, ст.43 Закону України «Про  пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачено положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, а відтак, застосування такого обмеження відповідачем щодо пенсії позивача з 02.07.2019 року є протиправним.
Просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.
В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у м. Києві та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Зазначив, що розрахунок його пенсії було проведено з грошового забезпечення першого заступника начальника Департаменту міжнародного співробітництва, який був визначений в розмірі 70% від грошового забезпечення та на день виходу на пенсію 02.07.2019 року становить 26467,12 грн.
У зв`язку з тим, що при призначенні пенсії її виплату було обмежено максимальним розміром, позивач 03.02.2021 року звернувся до ГУПФ України у м. Києві із заявою про виплату пенсії без обмеження максимальним розміром.
ГУПФ України у м. Києві листом від 10.02.2021 року №2600-0202-8/20887 відмовив позивачу у задоволенні вимог заяви.
Законом України  «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (надалі  - Закон № 2262-XII) визначено, що цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які, зокрема, перебували на військовій службі.
Стаття 10 Закону № 2262-XII  передбачає, що призначення і виплата пенсій, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом здійснюються органами Пенсійного фонду України.
Відповідно до частини 3  статті 43 Закону № 2262-XII  пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно Закону України від 24 грудня 2015 року №848-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»  ст.43 Закону №2262-XII  доповнено частиною 7 про те, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Проте, зазначене положення в цілому визнано неконституційним відповідно до  Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року.
Згідно із пунктом другим резолютивної частини  Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, зокрема, частина 7  статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  втратила чинність з дня  ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином, з 20 грудня 2016 року ч.7  ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  є нечинною.
Відповідно до  Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який відповідно до Прикінцевих положень  цього Закону, набрав чинності з 01 січня 2017 року, у ч.7  ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».
Таким чином, буквальне розуміння змін, внесених  Законом України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» з урахуванням  Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року  дозволяє стверджувати, що у  Законі №2262-XII  відсутня ч.7 ст.43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.
Наведене означає, що з 2017 року  стаття 43 Закону №2262-XII  не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.
Тобто, внесені  Законом України від 06 грудня 2016 року №1774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до частини 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
Таким чином, з 20 грудня 2016 року (Рішення Конституційного Суду України) обмеження максимальним розміром пенсії є протиправним та відповідно є протиправними дії відповідача щодо обмеження призначеної позивачу пенсії.
Крім того, колегія суддів акцентує увагу на те, що відповідно до  ст.1-1 Закону №2262-XII  законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим  Законом, базується на  Конституції України  і складається з цього  Закону,  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим  Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього  Закону  та  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Закон №2262-XII  є спеціальним до спірних правовідносин та саме його норми слід першочергово застосовувати для їх врегулювання.
Суттєвою є обставина, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром вже регулювалося ч.7  ст.43 Закону №2262-XII, яка визнана неконституційною з 20 грудня 2016 року, а тому неможливо стверджувати, що з вказаної дати виникла ситуація, за якої дане питання підпадає під регулювання положень  ст.2  Закону України №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» в частині, що не вирішується нормами  Закону №2262-XII.
Окрім наведеного, виходячи з розділу Перехідних положень Закону №3668- VI, були внесені зміни щодо обмежень пенсії максимальним розміром у ряд законів та зокрема в Закон №2262-XII, проте це мало місце до рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, яким ч.7  ст.43 вказаного Закону разом із внесеними змінами визнано неконституційною. Відтак, застосування положень  Закону №3668-VI  по відношенню до військовослужбовців фактично зводить нінащо наслідки прийняття  рішення Конституційного Суду України, яким фактично встановлено, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром не відповідає  ст.17 Конституції України.
Висновки по даній справі не спростовують можливість застосування норм  Закону України №3668-VI  по відношенню до осіб, щодо яких положення про обмеження виплати пенсії в максимальному розмірі встановлено іншими спеціальними  Законами, які у встановленому порядку неконституційними не визнано.
Зазначене вище відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах  від 09 листопада 2020 року у справі №813/678/18 та від 09 лютого 2021 року у справі №640/2500/18.
Відповідно до ч.3 ст.51 Закону №2262-XII перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач протиправно обмежив розмір пенсії позивача, а тому необхідно зобов`язати відповідача здійснити з 02 січня 2019 року виплату пенсії позивачу без обмеження максимальним розміром з урахуванням раніше проведених виплат.
З приводу позовної вимоги щодо виплати грошових коштів у розмірі різниці між нарахованою та фактично отриманою пенсію за період з 02 липня 2019 року по день, з якого почнеться виплата пенсії, без обмеження її максимального розміру разово та однією сумою, то така задоволенню не підлягає, оскільки чинне законодавство не передбачає такої можливості.
Не може бути задоволеною вимога позивача про зобов`язання здійснити перерахунок пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) та проведення її виплати, позаяк наведене не охоплювалось спірними правовідносинами та сторона відповідача з цього приводу жодних рішень не приймала, а відтак не порушені на даний час в цій частині права позивача.
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового про часткове задоволення позовних вимог.
Виходячи із приписів ст.139 КАС України, апеляційний суд не здійснює розподілу судових витрат. 
Керуючись ст.ст. 308, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 
                                                     постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року у справі № 380/3172/21 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві  щодо обмеження у нарахуванні та виплаті належної пенсії за максимальним розміром.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії   ОСОБА_1 з 02 липня 2019 року без обмеження максимальним розміром з урахуванням виплачених сум.
В задоволені решти позовних вимог – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 29.09.2021 року.