Постанова                                          
Іменем України
 
10 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 552/2889/20
провадження № 61-2238св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач), 
Яремка В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - Філія «Східна» Концерну «Військторгсервіс»
особа, яка подавала апеляційну та касаційну скарги - Концерн «Військторгсервіс»
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Концерну «Військторгсервіс» на заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 серпня 2020 року у складі судді Кузіної Ж. В. та постанову Полтавського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Карпушина Г. Л., Одринської Т. В., Панченка О. О.
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст заявлених позовних вимог 
 
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс» про стягнення заробітної плати.
 
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що  рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2019 року у справі №552/3667/19 задоволено його позов до філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс» та філії «Військторг» Концерну «Військторгсервіс» про встановлення факту перебування у трудових відносинах. Встановлений факт його трудових відносин з філією «Східна» Концерну «Військторгсервіс» та роботи на посаді начальника дільниці № 3 (м. Полтава) філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс» у період з 01 січня 2018 року по теперішній час. Зобов`язано начальника філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс» внести до трудової книжки позивача запис про прийняття на роботу на посаді начальника дільниці № 3 (м. Полтава) філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс» з 01 січня 2018 року.  Поновлено його на посаді начальника дільниці №3 (м. Полтава) філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс» за адресою: м. Полтава вул. 1100-річчя Полтави, 14А/22. 
 
Станом на 25 червня 2020 року філія «Східна» Концерну «Військторгсервіс» рішення суду не виконала.
 
Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс» недоплачену середню заробітну плату за період з 01 січня 2018 року по 30 листопада 2018 року у розмірі 55 320,00 грн, а також на підставі статті 235 КЗпП України невиплачену середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 01 грудня 2018 року по 29 травня 2020 року у розмірі 178 306,00 грн, та три відсотки річних, нарахованих відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, у розмірі 7 217,00 грн. 
 
Внаслідок незаконного звільнення та невиплати відповідачем заробітної плати йому заподіяні моральні страждання, він був змушений докладати додаткових зусиль для утримання себе та сім`ї. Зважаючи на глибину та тривалість заподіяних йому моральних страждань, а також розмір заборгованості з виплати заробітної плати, та виходячи із засад розумності і справедливості, просив стягнути з відповідача 25 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. 
 
Короткий зміст ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій  
 
Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
 
Стягнуто з філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс» на користь ОСОБА_1 заборгованість по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі в розмірі 233 626,00 грн, на відшкодування моральної шкоди - 1 000,00 грн, а також судові витрати в розмірі 42 840,80 грн.
 
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 11 441,13 грн.
 
Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 10 листопада 2020 року вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що суд ураховуючи обставини, встановлені судом у справі №552/3667/19 за позовом ОСОБА_1 до філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс» та філії «Військторг» Концерну «Військторгсервіс» про встановлення факту перебування у трудових відносинах та поновлення на посаді, а також висновок експертного економічного дослідження №2 від 01 червня 2020 року, складеного експертом Шейко О. М. щодо встановлення розміру невиплаченої заробітної плати ОСОБА_1 , вважав наявними підстави для стягнення з відповідача заборгованості з виплати заробітної плати у розмірі 233 626,00 грн.
 
Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення трьох відсотків річних, нарахованих відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, суд зазначив, що така міра відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, не підлягає застосування до трудових правовідносин. 
 
Визначаючи розмір відшкодування заподіяної позивачеві моральної шкоди, суд урахував глибину та тривалість завданих йому душевних страждань, та виходячи із засад розумності і справедливості, вважав достатнім розмір її відшкодування в сумі 1000,00 грн.
 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року апеляційну скаргу Концерну «Військторгсервіс» залишено без задоволення, заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 серпня 2020 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що Концерн «Військторгсервіс», як особа, яка не була залучена до участі у справі, має право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, оскільки ухвалене рішення стосується його прав та інтересів. Урахувавши, що філія «Східна» Концерну «Військторгсервіс» має окремий баланс, веде окремий бухгалтерський облік активів і зобов`язань, відкриває рахунки в банківських установах, має печатку зі своїм найменуванням, виступає від імені Концерну «Військторгсервіс» у відносинах з іншими органами і представляє його інтереси, відхилив посилання заявника на те, що філія «Східна» не є належним відповідачем у справі. Зазначив, що Концерн «Військторгсервіс» міг бути залученим до участі у справі не є як відповідач, а як третя особа.
 
Перевіряючи законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції по суті вирішення спору, апеляційний суд вказав, що  суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального і процесуального права, рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Концерну «Військторгсервіс».
 
Рух справи у суді касаційної інстанції. Узагальнені доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та аргументи інших учасників справи
 
У лютому 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Концерну «Військторгсервіс», в якій він просить скасувати заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 серпня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 .
 
Як на підставу касаційного оскарження, заявник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема застосування норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 20 червня 2019 року у справі № 493/1039/16-ц, від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18, від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 552/2889/20 на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України та витребувано матеріали справи.
 
Справа надійшла на адресу суду касаційної інстанції 07 квітня 2021 року.
 
Касаційна скарга Концерну «Військторгсервіс» у межах доводів та вимог, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, обґрунтована посиланням на те, що:
 
1) суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, в порушення норм процесуального права розглянув спір до відповідача - філії, яка відповідно до частини першої статті 47 ЦПК України не наділена цивільною процесуальною дієздатністю, а тому не може бути відповідачем у справі;
 
2) висновки суду першої та апеляційної інстанції про стягнення з відповідача 22 000,00 грн витрат на правничу допомогу та 20 000,00 грн на відшкодування витрат, понесених на оплату послуг експерта є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували оплату таких витрат позивачем. У контексті зазначених доводів, вказував на неврахування судами висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц, від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц, в яких зазначено, що при заявленні вимог на відшкодування витрат на правничу допомогу, суду повинні бути надані документи на підтвердження здійснення оплати послуг адвоката та інших витрат.
 
У березні 2021 року від Концерну «Військторгсервіс» до Верховного Суду надійшли доповнення до касаційної скарги, в яких заявник зазначає, що рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2019 року та постанова Полтавського апеляційного суду від 17 березня 2020 року у справі №552/3667/19 за позовом ОСОБА_1 до філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс» та філії «Військторг» Концерну «Військторгсервіс» про встановлення факту перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах та поновлення на посаді, на підставі якого позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, скасовані постановою Верховного Суду від 25 лютого 2021 року, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. У зв`язку із скасуванням зазначених судових рішень уточнив вимоги касаційної скарги, просив скасувати рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 09 лютого 2020 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Відповідно до частини першої статті 398 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження.
 
Ураховуючи, що Концерн «Військторгсервіс» подав доповнення до касаційної скарги в межах строку на касаційне оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року, суд касаційної інстанції приймає їх до розгляду.
 
У березні 2021 року від ОСОБА_1 до Верховного Суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, обґрунтоване посиланням на те, що постановою Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі №552/3667/19 рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2019 року та постанова Полтавського апеляційного суду від 17 березня 2020 року скасовані, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції, а тому ураховуючи, що предметом позову у зазначеній справі є встановлення факту трудових відносин та поновлення його на посаді, а отже обставини, що будуть встановлені під час її розгляду, матимуть доказове значення для розгляду справи, що переглядається вважав необхідним зупинити  провадження у справі №552/2889/20 до набрання законної сили судового рішення у справі №552/3667/19.
 
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
 
Приписами частини першої статті 400 ЦПК України перебачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Беручи до уваги те, що суд касаційної інстанції не встановлює обставин справи, а лише перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, а також ураховуючи, що підставами відкриття касаційного провадження є доводи касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права щодо вирішенні позову заявленого до філії, яка не може бути відповідачем у справі, та не врахування висновків Верховного Суду при вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу та послуги експерта, Верховний Суд не вбачає правових підстав для зупинення провадження у справі до набрання законної сили судового рішення у справі №552/3667/19, а тому клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню.
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 листопада 2021 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
 
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 08 листопада 2019 року у справі №552/3667/19, позов ОСОБА_1 до філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс», філії «Військторгсервіс» Концерну «Військторгсервіс» про встановлення факту перебування у трудових відносинах задоволено. Встановлено факт перебування його у трудових відносинах з філією «Східна» Концерну «Військторгсервіс» та роботи на посаді начальника дільниці № 3 (м. Полтава) філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс» в період з 01 січня 2018 року по теперішній час. 
 
Зобов`язано начальника філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс» внести до трудової книжки позивача запис про прийняття на роботу на посаді начальника дільниці № 3 (м. Полтава) філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс» з 01 січня 2018 року.  Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника дільниці №3 (м. Полтава) філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс» за адресою: м. Полтава вул. 1100-річчя Полтави, 14А/22. 
 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 17 березня 2020 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2019 року залишено без змін. 
 
Згідно висновку № 2 експертного економічного дослідження від 01 червня 2020 року, розмір невиплаченої заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01 січня 2018 року по 30 листопада 2018 року становить 55 320,00 грн; розмір невиплаченої заробітної плати, нарахованої відповідно статті 235 КЗпП за період з 01 грудня 2018 року по 29 травня 2020 року становить 178 306,00 грн, три проценти річних за неналежне виконання грошових зобов`язань, нарахованих відповідно до частини другої статті 625 ЦК України становить 7219,00 грн. 
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування
 
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
 
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Частиною першою статті 47 ЦПК України встановлено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.
 
За приписами статті 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
 
Наведеному відповідають і положення частини другої  статті 80 ЦК України, відповідно до якої юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.
 
Відповідно до частин третьої-четвертої статті 87 ЦК України порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюється Конституцією України та законом. Моментом створення юридичної особи вважається день її державної реєстрації.
 
Згідно з частинами першою, третьою - п`ятою  статті 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.
 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги Концерну «Військторгсервіс», суд апеляційної інстанції встановив, що філія «Східна» Концерну «Військторгсервіс» не має статусу юридичної особи, разом з тим дійшов помилкового висновку про те, що вона може бути відповідачем у справі оскільки має окремий баланс, веде окремий бухгалтерський облік активів і зобов`язань, відкриває рахунки в банківських установах, має печатку та виступає від імені Концерну «Військторгсервіс» у відносинах з іншими органами і представляє його інтереси.
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 760/32455/19 (провадження № 61-16459сво20) зроблено висновок: «…Філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору».
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц зроблено висновок, що розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Положення «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати.
 
Розглядаючи справу і вирішуючи спір по суті, суди попередніх інстанцій не урахували, що філія «Східна» Концерну «Військторгсервіс», до якої ОСОБА_1 пред`явив позов, в силу положень статей 47, 48 ЦПК України не може виступати стороною у цивільному процесі, а тому такий позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
За таких обставин оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.
 
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 676/5955/18-ц та від 07 липня 2021 року у справі № 712/13066/18.
 
З огляду на встановлене касаційним судом неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є достатньою підставою для скасування оскаржуваних судових рішень та закриття провадження у справі, Верховний Суд не вдається в перевірку доводів касаційної скарги Концерну «Військторгсервіс» щодо вирішення судами питання про відшкодування витрат на правничу допомогу та послуги експерта.     
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до пунктів 1, 3, 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі.
 
Згідно з частиною першою статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього кодексу.
 
Однією з підстав для закриття провадження у справі є те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).
 
Установивши неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування оскаржуваних судових рішень із закриттям провадження у справі.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі відмовити.
 
Касаційну скаргу Концерну «Військторгсервіс»задовольнити частково.
 
Заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 серпня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року скасувати.
 
Провадження у справі № 552/2889/20 за позовом ОСОБА_1 до філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс» про стягнення заробітної плати закрити.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                            О. В. Ступак
Судді:                                                                                     І. Ю. Гулейков
С. О. Погрібний
Г. І. Усик 
В. В. Яремко