П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
05 жовтня 2021 року                                                                                   м. Київ
 
Справа № 22-12333                                                Головуючий у 1-й інстанції: Яценко Н. О. 
Унікальний № 756/3157/21                                                               Доповідач- Пікуль А. А.

Київський апеляційній суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Левенця Б. Б.
                                                                                 Невідомої Т. О.
 
за участю секретаря                           Осінчук Н. В.
                    
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Печерського району міста Києва про визнання незаконним і скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності,- 
 
у с т а н о в и в:
 
У березні 2021 року ОСОБА_1 пред`явив в суд позов до КНП «ЦПМСД» Печерського району м. Києва про визнання незаконним і скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, в якому просив скасувати наказ КНП «ЦПМСД» Печерського району м. Києва № 191 від 29 липня 2019 року про винесення йому догани, як незаконний, судові витрати покласти на відповідача (а. с. 1-6).
Позовні вимоги були обґрунтовані таким. Позивач працював у КНП «ЦПМСД» Печерського району м. Києва з 15 січня 2018 року до 10 вересня 2019 року. Умови праці були зафіксовані у Наказі КНП «ЦПМСД» Печерського району м. Києва № 4-к від 11 січня 2018 року, згідно з яким, на підставі заяви позивача прийняли на роботу «на посаду сестри медичної дільничної амбулаторії загальної практики/сімейної медицини № 7 з окладом - згідно тарифікаційного розряду сестри медичної дільничної без кваліфікаційної категорії, з виплатою надбавки за тривалість безперервної роботи у розмірі 10% посадового окладу».
25 липня 2019 року головною медичною сестрою КНП «ЦПМСД» Печерського району м. Києва складено доповідну записку, у якій зазначено, що 25 липня 2019 року звернувся до кабінету ЕКГ пацієнт ОСОБА_1 , який є працівником сестра медична амбулаторії № 7, з направленням на консультацію в діагностичні кабінети за підписом лікаря ЗПСМ амбулаторії № 7 ОСОБА_2 , який значно відрізнявся від її особистого підпису.
26 липня 2019 року від лікаря ОСОБА_2 отримано пояснення, що вона не надавала направлення на ЕКГ ОСОБА_1 
29 липня 2019 року складено протокол засідання комісії щодо порушення трудової дисципліни сестрою медичною ОСОБА_1 
29 липня 2019 року складено акт про те, що ОСОБА_1 ознайомився з протоколом засідання комісії від 29 липня 2019 року та відмовився надавати пояснення щодо вчинених ним дій.
29 липня 2019 року видано наказ № 191 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», за яким ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни винесено догану.
Зазначав, що перебував «на лікарняному» у період з 25 липня 2019 року до 26 липня 2019 року (Листок непрацездатності № 672188), про що свідчить запис на другій сторінці огляду сімейного лікаря від 25 липня 2019 року.
З 29 липня 2019 року до 02 серпня 2019 року був непрацездатним (Листок непрацездатності АДХ № 621008), про що свідчить виписка із медичної карти № 11219 від 02 серпня 2019 року.
З 05 серпня 2019 року до 10 вересня 2019 року було надано відпустку за Наказом КНП «ЦПМСД» Печерського району м. Києва № 53-к/тм (в) від 17 липня 2019 року.
У понеділок, 29 липня 2019 року прийшовши на роботу, отримав запрошення від ОСОБА_2 до участі у засіданні комісії щодо розгляду питання про направлення на консультацію в діагностичні кабінети пацієнта ОСОБА_1 , що проходитиме у приміщенні за адресою вул. Мазепи, 2 .
З огляду на те, що був єдиним братом медичним на амбулаторію в цей день з одним лікарем (інші працівники були у відпустці), прийняв рішення спершу приділити увагу своїм безпосереднім обов`язкам - надати допомогу пацієнтам. Окрім того, повідомив ОСОБА_2 , що після захворювання 25-26 липня 2019 року і на цей день ще погано себе почуває і не має сил добиратися у літню спеку до адміністрації, про що вона відзвітувала за допомогою телефонного зв`язку ініціаторам скликання засідання комісії. Пізніше у нього, як єдиного брата медичного амбулаторії, виникла службова необхідність поповнити запаси виробів медичного призначення для задоволення потреб пацієнтів у медичній допомозі, в тому числі у заборі крові для досліджень наступного дня (вівторка).
Для виконання покладених завдань та усвідомлюючи соціальну відповідальність перед пацієнтами, вирішив для забезпечення безперервного надання медичної допомоги останнім скласти Накладну (вимогу) № 10 від 29 липня 2019 року і отримати у головної медичної сестри, що працює у приміщенні по вул. Мазепи, 2 , необхідні вироби медичного призначення.
При зверненні до головної медичної сестри за адресою вул. Мазепи, 2 за отриманням виробів медичного призначення до нього одразу підійшли також завідувач інформаційно-аналітичного відділу та юрисконсульт. Юрисконсульт вручила певні документи на багатьох аркушах про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. З останніми усі присутні, використовуючи засоби психологічного примусу, вимагали, щоб ознайомився. Повідомив, що дуже погано себе почуває і не в змозі дійсно усвідомлювати зміст таких документів, а тим паче давати певні пояснення щодо них в такому стані. Також просив відкласти це питання до покращення самопочуття. 
Повернувшись до місця роботи (Амбулаторії № 7) з отриманими виробами медичного призначення став почувати себе ще гірше і був вимушений викликати бригаду екстреної медичної допомоги за телефоном «103». О 16:00 29 липня 2019 року бригадою екстреної (швидкої) медичної допомоги КП «Центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф м. Києва» його було госпіталізовано з місця роботи у невідкладному стані і доставлено до Київської міської лікарні № 12 для надання стаціонарної допомоги.
25 липня 2019 року позивач хворів і не працював та не виконував роботу. Разом з тим, проходив обстеження та виконував інші лікарські призначення.
Між пацієнтом і КНП «ЦПМСД» Печерського району м. Києва не виникають трудові відносини, а тому і притягати пацієнтів до дисциплінарної відповідальності ЦПМСД не може.
Притягнення його до дисциплінарної відповідальності відбулося з численними порушеннями зі сторони роботодавця. Відповідачем порушено порядок притягнення до дисциплінарного стягнення, що визначений ст. 149 КЗпП.
Про всі матеріали щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності стало відомо та належним чином ознайомлено 22 лютого 2021 року, коли КНП «ЦПМСД» Печерського району як відповідач у справі № 756/788/21 надіслало відзив на позовну заяву та додало всі зазначені матеріали про притягнення до дисциплінарної відповідальності до нього.
 
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 24 червня 2021 року у задоволенні позовних вимогОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю заявленого позову.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення суду першої інстанції, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги (а. с. 134-139).
В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
 
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення учасників справи: ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити; представника відповідача, адвоката Дігтяря О. В., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити оскаржуване рішення без змін, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
При розгляді справи в суді першої інстанції встановлені наступні обставини.
ОСОБА_1  працював у КНП «ЦПМСД» Печерського району м. Києва з 15 січня 2018 року до 10 вересня 2019 року. Умови праці були зафіксовані у Наказі КНП «ЦПМСД» Печерського району м. Києва № 4-к від 11 січня 2018 pоку, згідно з яким, на підставі заяви позивача прийняли на роботу «на посаду сестри медичної дільничної амбулаторії загальної практики/сімейної медицини №7 з окладом - згідно тарифікаційного розряду сестри медичної дільничної без кваліфікаційної категорії, з виплатою надбавки за тривалість безперервної роботи у розмірі 10% посадового окладу»(а.с.11-12).
25 липня 2019 року позивач звернувся до свого сімейного лікаря ОСОБА_2  про що було складено огляд сімейного лікаря. В огляді зазначено План діагностики: огляд офтальмолога, огляд кардіолога, ЕКГ спокою.
В поясненнях лікаря ОСОБА_2 від 26 липня 2019 року зазначено, що протягом липня до 25 липня 2019 року лікар не надавала направлення на ЕКГ ОСОБА_1 , в направленні стоїть не її підпис, ОСОБА_1 скористався її особистою печаткою лікаря.
25 липня 2019 року головною медичною сестрою КНП «ЦПМСД» Печерського району м. Києва складено доповідну записку, у якій зазначено, що 25 липня 2019 року звернувся до кабінету ЕКГ пацієнт ОСОБА_1 , який є працівником-сестра медична амбулаторії № 7, з направленням на консультацію в діагностичні кабінети за підписом лікаря ЗПСМ амбулаторії № 7 ОСОБА_2 , який значно відрізнявся від особистого підпису. 
Позивач не заперечує факту відвідування ним кабінету ЕКГ, разом з тим доводить суду, що кабінет ЕКГ ним було відвідано не як працівником відповідача, а як пацієнтом сімейного лікаря  ОСОБА_2 
29 липня 2019 року складено протокол засідання комісії щодо порушення трудової дисципліни сестрою медичною  ОСОБА_1 
29 липня 2019 року складено акт про те, що ОСОБА_1 ознайомився з протоколом засідання комісії від 29 липня 2019 року та відмовився надавати пояснення щодо вчинених ним дій.
ОСОБА_1  перебував на лікарняному у період з 25 липня 2019 року до 26 липня 2019 року.
З 29 липня 2019 року до 02 серпня 2019 року позивач також перебував на лікарняному.
З 05 серпня 2019 року по 10 вересня 2019 року позивачу було надано відпустку за Наказом КНП «ЦПМСД» Печерського району м. Києва №53-к/тм (в) від 17 липня 2019 року.
29 липня 2019 року позивач, прийшовши на роботу, отримав запрошення від    ОСОБА_2 до участі у засіданні комісії щодо розгляду питання про направлення на консультацію в діагностичні кабінети пацієнта ОСОБА_1 , що проходитиме у приміщенні за адресою вул. Мазепи, 2 .
29 липня 2019 року позивач знаходячись на робочому місці, по прибуттю до адміністративної будівлі, про що самостійно зазначає в позові, відмовився брати участь узасіданні комісії, не надавав особистих пояснень щодо обставин використання направлення, яке йому не виписувалось.
29 липня 2019 року в. о. директора «Центру первинної медико-санітарної допомоги» Печерського району м. Києва видано наказ №191 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», за яким сестрі медичній АЗПСМ № 7 ОСОБА_1  за порушення трудової дисципліни винесено догану. З указаним наказом позивач ознайомлений в день його винесення, про що свідчить підпис ОСОБА_1  з відміткою, що він не згоден з наказом.
За встановлених обставин районний суд дійшов висновку, що при накладенні на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани роботодавцем не були порушені права позивача, а тому правові підстави для задоволення заявленого позову відсутні.  
 
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги  ОСОБА_1 апеляційний суд  виходить з наступного.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.
Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позову  ОСОБА_1 відповідають обставинам справи.
За правилами ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу.
Виходячи з аналізу норм КЗпП України, у справах, в яких оспорюється незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності, саме роботодавець повинен довести, що притягнення до дисциплінарної відповідальності відбулося без порушення законодавства про працю, що відповідачем зроблено не було.
Перед тим як ухвалювати рішення про застосування до працівника догани, роботодавець має провести розслідування та зібрати достатньо доказів, які свідчили б про факт вчинення працівником дисциплінарного проступку. Такими доказами можуть слугувати різноманітні документи: доповідні записки інших працівників; письмові свідчення свідків; повідомлення державних органів, що здійснюють контроль і нагляд за додержанням законодавства, зокрема у сфері використання найманої праці; висновки фахівців; письмові пояснення самих порушників тощо.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року у справі № 664/2820/15-ц (провадження № 61-19602св18) зроблено висновок, що «ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок».
У даних правовідносинах доказами факту винного вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку є наступні документи.
Доповідна записка головної медичної сестри ОСОБА_6 від 25 липня 2019 року, в якій вона доводить до відома, що підпис у направленні ОСОБА_1 на консультацію в діагностичний кабінет відрізняється від підпису ОСОБА_2 (а. с. 13).
Пояснювальна записка лікаря ОСОБА_2 від 26 липня 2019 року, з якої убачається, що протягом липня місяця вона не надавала направлення на дослідження ОСОБА_1 , який без відома лікаря скористався її особистою печаткою лікаря (а. с. 14).
Протокол засідання комісії від 29 липня 2019 року у якому були досліджені вищевказані документи та на їх підставі встановлено, що  ОСОБА_1 самостійно, без відома лікаря ОСОБА_2 , підробивши особистий підпис лікаря та скориставшись без дозволу лікаря її особистою печаткою, виписав направлення на своє ім`я. Вказані дії визнано порушенням трудової дисципліни працівником амбулаторії № 7 сестрою медичною ОСОБА_1 (а. с. 15-17).
29 липня 2019 року було складено акт про те, що ОСОБА_1 ознайомлений з вищевказаним протоколом засідання комісії про порушення трудової дисципліни та відмовився надавати пояснення щодо вчинених ним дій (а. с. 22).
Згідно наказу від 29 липня 2019 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» ОСОБА_1 винесено догану (а. с. 23).
З вищезазначеним наказом ОСОБА_1 ознайомився 29 липня 2019 року (а. с. 72).
Відповідно до розділу ІІІ Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників КНП «ЦПМСД» Печерського району м. Києва, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, додержуватись дисципліни праці, своєчасно і точно виконувати розпорядження Адміністрації, дотримуватись установленого режиму роботи, використовувати робочий час для продуктивної праці, утримуватись від дій, що перешкоджають іншим працівникам виконувати їх трудові обов`язки (а. с. 110).
Усі вищевказані документи були предметом дослідження районного суду та їм надана належна оцінка.
Тому доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 про те, що районним судом неповно з`ясовано обставини справи, відхиляються апеляційним судом як безпідставні.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності будь-якого аналізу районного суду змісту його позовної заяви та неповного з`ясування обставин справи є перекручуванням висновків районного суду, оскільки, як було вже зазначено вище, рішення районного суду є мотивованим та містить ретельний аналіз доказів у справі.
Тому доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 про те, що районним судом при вирішенні справи не було застосовано практику Верховного Суду, також не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.
Під час апеляційного розгляду  ОСОБА_1 визнав, що указане направлення він виписав собі самостійно, однак вважає, що при вчиненні таких дій він був не працівником  амбулаторії № 7 сестрою медичною ОСОБА_1 , а виступав у якості пацієнта.
Такі аргументи позивача відхиляються апеляційним судом як неприйнятні, оскільки, будучи пацієнтом,  ОСОБА_1 в порушення вимог трудової дисципліни скористався своїм положенням працівника  амбулаторії № 7 сестри медичної і, підробивши особистий підпис лікаря та скориставшись без дозволу лікаря її особистою печаткою, виписав направлення на своє ім`я. 
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 щодо порушення районним судом норм процесуального права, зокрема недотримання строків розгляду справи та надання додаткового часу для відзиву, не можуть слугувати підставами для скасування оскаржуваного рішення, оскільки згідно ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Натомість у даному випадку висновки районного суду щодо відсутності підстав для скасування наказу про винесення ОСОБА_1 догани є обґрунтованими та вірними по свої суті. 
Аргументи апеляційної скарги  ОСОБА_1 про те, що для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність таких умов: порушення має стосуватись лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку, чого на його думку не було дотримано роботодавцем, не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення з огляду на наступне.
Відповідно до п. 2.13 посадової інструкції медичної сестри дільничної Амбулаторії загальної практики - сімейної медицини № 7, медична сестра дільнична зобов`язана в роботі дотримуватись принципів медичної деонтології (а.с.144-148). 
Медична деонтологія - це сукупність етичних норм і принципів поведінки медичного працівника при виконанні своїх професійних обов`язків.
Відповідно до Міжнародного кодексу медичної етики прийнятого третьою Генеральною Асамблеєю Всесвітньої Медичної Асоціації, Женева, Швейцарія, в жовтні 1949 року, доповнено двадцять другою Всесвітньою Медичною Асамблеєю, Сідней, Австралія, в серпні 1968 року і тридцять п`ятою Всесвітньою Медичною Асамблеєю, Венеція, Італія, в жовтні 1983 року, загальним обов`язком лікарів, крім іншого, є те, що лікар повинен бути чесний з пацієнтом і колегами. Він не має права покривати колег, які обманюють своїх пацієнтів.
Також, згідно ст. 10 Етичного кодексу Українського лікаря, лікар  повинен як у своїй професійній діяльності, так і у приватному житті бути чесним і порядним, не вдаватися до омани, погроз, шантажування, підкупу, використання для досягнення своїх професійних чи особистих цілей тяжких матеріальних чи особистих обставин пацієнтів (суб`єктів діяльності у сфері охорони здоров`я). Лікар зобов`язаний поважати права, законні інтереси, честь, гідність, репутацію та почуття осіб, з якими він працює та перебуває в інших відносинах.
Отже підроблення ОСОБА_1 підпису у направленні на дослідження та самостійне поставлення у ньому печатки лікаря ОСОБА_2 , що не заперечується ОСОБА_1 , не відповідає вищевказаним нормам та є прямим порушенням п. 2.13 посадової інструкції медичної сестри дільничної Амбулаторії загальної практики - сімейної медицини № 7.
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1   щодо порушення права на відвід суддівідхиляються апеляційним судом як неприйнятні. Адже ухвалення судового рішення, яке є небажаним для позивача, однак відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону, не є підставою для відводу судді.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не розподілено судові витрати, хоча позивачем було надано їх розрахунок, відхиляються апеляційним судом як неприйнятні. Відповідно до вимог процесуального закону районний суд при ухваленні рішення про відмову у задоволенні позову обґрунтовано не покладав на відповідача обов`язку відшкодувати судові витрати позивача.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом в даній справі норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відхиляються апеляційним судом як неприйнятні.
Як вже зазначено вище, оскаржуване рішення містить посилання на всі докази, які були досліджені судом, та висновок суду по суті спору, який зроблений за результатами дослідження наданих сторонами доказів.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 Ураховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного  рішення  немає.
 
Разом з тим, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування районним судом до трудових правовідносин ст. 261 ЦК України, виходячи із висновків правової позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, яка стосується земельних правовідносин заслуговують на увагу апеляційного суду та можуть бути прийняті у якості підстав для зміни мотивувальної частини оскаржуваного рішення. 
Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.
У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.
Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу.
Згідно з роз`ясненнями п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені  статтями  228,  223   КЗпП   строки звернення до суду застосовуються незалежно  від  заяви  сторін.  У кожному  випадку  суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків,  а також навести у рішенні мотиви,  чому він поновлює   або   вважає   неможливим   поновити  порушений  строк. Оскільки при  пропуску  місячного  і  тримісячного  строку  у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не  лише  причини пропуску строку,  а всі обставини справи права і обов`язки  сторін.
У даній справі апеляційний суд констатує, що суд першої інстанції відмовив у позові за відсутністю порушення права(а.с.129).
 
Ураховуючи вищевикладене у контексті положень ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції доходить висновку про наявність правових підстав для зміни оскаржуваного рішення шляхом виключення з мотивувальної частини рішення посилання на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18).
 
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
                             П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 червня 2021 року змінити.
 
Виключити з мотивувальної частини рішення посилання на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18).
 
 В решті рішення суду залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України та/або у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складений 07 жовтня 2021 року.

Головуючий                                                                      А. А. Пікуль
 
Судді                                                                                  Б. Б. Левенець
 
Т. О. Невідома