ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року	Львів	Справа № 380/7629/21 пров. № А/857/16668/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                       Святецького В.В.
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 20 липня 2021 року  у справі № 380/7629/21 (головуючий суддя Кравців О.Р., м. Львів) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,- 

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: а) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови позивачу у здійсненні перерахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення;
б) зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення, враховуючи раніше виплачені суми;
в) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови позивачу у здійсненні перерахунку грошової допомоги на оздоровлення у 2016-2017 роках, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення;
г) зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити позивачу грошову допомогу на оздоровлення у 2016-2017 роках з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення, враховуючи раніше виплачені суми.
Рішенням від 20 липня 2021 року Львівський окружний адміністративний суд позов задовольнив повністю.
          Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги приписи Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних  Сил України та іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 (надалі – Інструкція №260), відповідно до яких індексація не є складовою грошового забезпечення, а є компенсаційною виплатою, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів та послуг. А тому така не включається до місячного грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні.
Також апелянт вказує на помилковість висновків суду першої інстанції щодо включення до місячного грошового забезпечення, з якого нараховується допомога на оздоровлення, щомісячної додаткової грошової винагороди, оскільки така має не постійний, а тимчасовий характер, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, а відтак, вона не входить до складу грошового забезпечення, визначеного ч.2 ст.9 Закону України ,,Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, з якого обчислюється грошова допомога на оздоровлення. 
З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. 
На підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.11.2019 №237 ОСОБА_1 , звільненого наказом від 07.11.2018 №37-РС у запас відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України ,,Про військовий обов`язок і військову службу” за підпунктом “б” (за станом здоров`я), виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
ОСОБА_1 звернувся із заявою про виплату індексації грошових доходів за період з 01.01.2016 по 31.11.2018. Проте листом від 11.10.2019 №350/490/46/1911/пс Військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача, що відповідно до ст. 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ здійснюють видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення. Згідно статті 5 Закону України ,,Про індексацію грошових доходів населення” і пункту 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. Для виплати індексації в 2016 - 2018 роках фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України не було. Фінансування на виплату індексації не здійснювалося. Також, відповідно до роз`яснень Мінсоцполітики механізм нарахування та виплати індексації за попередні роки Порядком не передбачений.
Не погоджуючись з вищевикладеною позицією відповідача, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 по справі № 380/162/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 23.11.2018, з врахуванням базових місяців: січня 2008 року та березня 2018 року.
У лютому 2021 року представник позивача подав заяву до відповідача, у якій просив здійснити перерахунок  (донарахування) одноразової грошової допомоги при його звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення та допомоги на оздоровлення у 2016-2017 роках з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення, враховуючи раніше виплачені суми.
Листом від 26.02.2021 №22 військова частина повідомила, що індексація не впливає на розмір грошової допомоги у разі звільнення з військової служби та грошової допомоги на оздоровлення, а отже, підстав для задоволення заяви немає.
Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з позовом.
Задовольняючи повністю адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що відмова відповідача у здійсненні перерахунку та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням індексації грошового забезпечення позивача не відповідає критерію правомірності, передбаченому пунктом 1 частини другої  статті 2 КАС України. Крім того, протиправним є відмова військової частини включити до грошового забезпечення, з якого нараховується допомога на оздоровлення, щомісячної додаткової грошової винагороди. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначаються  Законом України № 2011-ХІІ ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991  (далі - Закон № 2011-ХІІ).
Статтею 1 Закону № 2011-ХІІ  визначено, що соціальний захист військовослужбовців -це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ  держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, право на одноразову допомогу при звільненні позивач набув у відповідності до статті 15 Закону № 2011-ХІІ, що не заперечується відповідачем.
Спірним питанням є включення до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується розмір одноразової грошової допомоги при звільненні, індексації грошового забезпечення.
Статтею 18 Закону України ,,Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії”  визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (ч. 2 ст. 19 Закону України ,,Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії”).
Статтею 9 Закону України ,,Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії” передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України врегульовано Законом України ,,Про індексацію грошових доходів населення”.
Згідно зі ст. 1 вказаного Закону індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Статтею 2 цього Закону передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).
Суд керується тим, що індексація має спеціальний статус виплати у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому, індексація є невід`ємною складовою частиною грошового забезпечення.
Враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 638/5794/17, від 27.12.2019 у справі № 643/11749/17, предметом розгляду яких було, зокрема, включення до складу грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, індексації грошового забезпечення.
При цьому, суд враховує позицію Верховного Суду, яку викладено у постанові від 24.10.2018 по справі № 820/3211/17, в якій суд касаційної інстанції за наслідками дослідження аналогічних обставин дійшов висновку, що чинним законодавством передбачено єдине поняття грошового забезпечення військовослужбовців, відповідно до якого вираховуються і пенсійні виплати, і розмір одноразової грошової допомоги при звільненні.
Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для включення індексації грошового забезпечення до розміру грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні позивача.
З наведених вище мотивів, індексація входить до складу грошового забезпечення, з якого нараховується й допомога на оздоровлення. 
Так, сторонами не заперечується, що індексація грошового забезпечення виплачувалась позивачу, а припинення такої виплати у січні 2016 року рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 у справі № 380/162/20 визнано протиправним.
Відтак, оскільки у спірному випадку виплата позивачу індексації грошового забезпечення мала щомісячний характер, та враховуючи її особливу правову природу, у відповідача були відсутні правові підстави для її не включення до обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової допомоги на оздоровлення.
Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції в частині перерахунку та виплати допомоги на оздоровлення у 2016-2017 роках з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, колегія суддів зазначає наступне. 
Як уже зазначалося вище, відповідно до чч. 1, 2 ст.9 Закону України ,,Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з п.30.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України № 260 від 11.06.2008, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
З довідки про доходи ОСОБА_1 суд встановив, що у листопаді 2016 та у липні 2017 позивач отримав грошову допомогу на оздоровлення у рівних сумах – 5168,50 грн.
При цьому, із заперечень відповідача в суді першої інстанції та з апеляційної скарги колегія суддів вбачає, що до грошової допомоги на оздоровлення не включено щомісячну додаткову грошову винагороду, з покликанням на положення Інструкції №260, у п.30.3 якої вказано, що розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.  Щомісячна додаткова грошова винагорода, на переконання апелянта, відноситься до щомісячного додаткового виду грошового забезпечення, який має не постійний, а тимчасовий характер.
Щодо вказаного, суд зазначає, що Законом України ,,Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” встановлено, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних або тих, що виплачуються раз на місяць.
З урахуванням того, що перед виключенням позивача зі списків особового складу відповідної частини, позивачу нараховувалась та виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода щомісяця, тому підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення є відсутніми.
Щомісячна додаткова грошова винагорода передбачена постановою КМ України № 889 від 22.09.2010 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» та наказом Міністра оборони України № 595 від 15.11.2010р. ,,Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України”.
Така винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації), тобто, така винагорода не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця.
Розмір щомісячної грошової винагороди протягом усього періоду нарахування не враховується при нарахуванні одноразових видів грошового забезпечення (грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, вихідна допомога при звільненні тощо), а також при нарахуванні пенсії військовослужбовців, які набули право на її отримання.
Проте, згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 14.04.2020р. у справі № 820/3719/18, Великої Палати Верховного суду, викладених у постановах від 06.02.2019 у справі № 522/2738/17, від 10.11.2021 у справі № 825/997/17, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме  Закон України ,,Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону. Щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер.
Враховуючи те, що позивачу грошова допомога на оздоровлення у 2016-2017 роках була нарахована та виплачена без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди, вимога про перерахунок такої допомоги є обґрунтованою.
Підсумовуючи наведені обставини справи та нормативне регулювання спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення адміністративного позову. 
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.
Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.        
Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення  Львівського окружного адміністративного суду від 20 липня 2021 року у справі № 380/7629/21 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 15.12.2021.