КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
===================================================================
Справа №755/5747/21                                                                             Головуючий у І інстанції Гончарук В.П.
Провадження №22-ц/824/14719/2021                                                     Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
15 листопада 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
судді-доповідача                               Голуб С.А.,  
            суддів:                                               Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О., 
            розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2020 року позивач звернулася до суду першої інстанції з вказаним позовом посилаючись на те, що 06 серпня 2009 року між сторонами зареєстровано шлюб. В шлюбі народилися син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з матір`ю.
Відповідач має у власності квартиру в м. Києві яку здає в найм, та отримує дохід, разом з тим, добровільно допомоги на утримання дитини не надає. Дитина утримується на доходи позивача, що є недостатнім для повноцінного харчування, придбання одягу, та інших необхідних предметів по утриманню дитини.
На підставі викладеного, просила суд першої інстанції стягнути з відповідача аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј заробітку (доходу) на утримання дитини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 01 квітня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
В решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В доводах апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та не перевірено чи було надіслано відповідачем відзив на позовну заяву на адресу позивача, що позбавило можливості надати письмові заперечення на поданий відповідачем відзив. Також судом першої інстанції не перевірено достовірність твердження відповідача про те, що в нього відсутній додатковий дохід від здачі в оренду житла.
Окрім того, суд першої інстанції всупереч вимогам процесуального кодексу та наданим суду повноваженням змінив позовні вимоги та не врахував ту обставину, що відповідач є власником двох квартир у місті Києві, одну з яких здає в оренду, а тому суд дійшов помилкового висновку щодо необхідного розміру аліментів для забезпечення належного утримання дитини та її гармонійного розвитку.
На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, на адресу Київського апеляційного суду відзиви на апеляційну скаргу не надходили. Відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року справу було призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.
Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з урахуванням наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 06 серпня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві між сторонами зареєстровано шлюб, серія свідоцтва НОМЕР_1 , актовий запис № 1204.
В шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія свідоцтва НОМЕР_2 , актовий запис №1173.
Відповідно до довідки КИ-1 №063219 відповідач ОСОБА_2 має другу групу інвалідності по причині загального захворювання.
Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 відповідач отримує пенсію по інвалідності 2-ї групи.
Згідно довідки про доходи № 8082400040011227 ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію по інвалідності, окрім того за період 01 листопада 2020 року по 30 квітня 2021 року сума пенсії складає 12800 грн.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не несе витрати по утриманню дитини, однак має статус інваліда 2-ї групи, а також єдиним його доходом є пенсія по інвалідності, а тому доцільним буде стягнення аліментів в розмірі ј заробітку (доходу) на дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 01 квітня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
За змістом зазначених норм права, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Згідно з частиною другою та третьою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України).
Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
З урахуванням викладеного та наявних в матеріалах справи доказів, суд першої інстанції правильно зазначив, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та вірно визначився з розміром таких аліментів, які б забезпечили дитині належний та достатній розвиток. При визначенні розміру аліментів, суд першої інстанції надав належну правову оцінку всім обставинам справи та наданим суду доказам, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про необхідність стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача у справі.
При цьому, нормами чинного законодавства передбачено, що визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, ОСОБА_1 у своїй апеляційні скарзі не навела обставин, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо визначеного розміру аліментів та не надала суду беззаперечних доказів того, що відповідач отримує додатковий дохід, який би надав йому змогу сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. щомісячно.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому визначений судом розмір аліментів, є таким який би забезпечив дитині належний та достатній розвиток.
Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що зміна способу стягнення аліментів можлива лише виключно у порядку, визначеному ст. 181 СК України. Зокрема, ч. 3 ст. 181 СК України передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не перевірив чи направлявся відповідачем відзив на позовну заяву позивачу, суд оцінює критично, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач направив на поштову адресу позивача копію відзиву (а.с. 54), що підтверджується описом вкладення та квитанцією про відправку.
Щодо твердження ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не перевірив достовірність наданих відповідачем доказів та не перевірив достовірність твердження відповідача про неотримання ним іншого доходу, окрім як пенсії, то суд апеляційної інстанції вважає такі доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки відповідно до положень чинного цивільного процесуального законодавства України суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збирання доказів на користь одного чи іншого учасника справи, всі надані сторонами докази суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням і відмовити у їх прийнятті може лише за наявності достатньо обґрунтованого сумніву щодо достовірності наданого суду доказу.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 80, 81, 367, 369, 374, 375 України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді: