ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6817/21 Справа № 205/5171/20 	  	Головуючий у першій інстанції: Приходченко О. С. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,
при секретарі                        Догоновій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, – 

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 25 липня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» і ОСОБА_1 був укладений договір споживчого кредиту №491008277, за умовами якого позивач отримала 24414,85 грн. 15 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис №13529 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у розмірі 28444,39 грн. 20 червня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. було відкрито виконавче провадження ВП №62391718. Виконавчий напис вчинений з порушенням вимог закону, оскільки його вчинено на підставі ст.ст. 87-91 ЗУ «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написі нотаріусів. Зазначає, що борг не є безспірним. Вважає, що виконавчий напис міг бути вчинений лише на тексті документу, який викладено у письмовій нотаріальній формі. Позивач просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. за реєстровим №13529 15 квітня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 28444,39 грн. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення її позову. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 25 липня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви про прийняття (акцепт) пропозиції на укладання угоди про надання кредиту №491008277, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 24414,85 гривень на 36 місяців строком повернення до 26 липня 2022 року зі сплатою 39,9 % річних (а.с. 8-10).
15 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №13529, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №491008277 від 25 липня 2019 року за період з 29 серпня 2019 року по 05 грудня 2019 року у розмірі 27794,39 грн., плату за вчинення виконавчого напису у розмірі 650,00 гривень, а всього 28444,39 грн. (а.с. 7).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. від 20 червня 2020 року було відкрито виконавче провадження ВП №62391718 з примусового виконання виконавчого напису №13529 від 15 квітня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. (а.с. 11-12).
Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями – не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 18 ЦК України, ст. 87 Закону України «Про нотаріат»).
Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Пунктом 3 пп. 2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.
Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями – не більше одного року (п.п. 3.1 п. 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку).
У відповідності до підп. 2.1. п. 2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника-фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.
Заява може містити також іншу інформацію необхідну для вчинення виконавчого напису. 
Стаття 50 ЗУ «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника – це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 ЗУ «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. 
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Зі змісту оспорюваного виконавчого напису нотаріуса від 15 квітня 2020 року №13529 вбачається, що заборгованість, яку запропоновано стягнути з  ОСОБА_1  на користь АТ «Альфа-Банк» у розмірі27794,39 грн. сформована за період з 29 серпня 2019 року по 05 грудня 2019 року, яка складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту - 1519,26 грн., простроченої заборгованості за комісією та процентами - 3244,68 грн., строкової заборгованості за сумою кредиту - 22895,59 грн., строкової заборгованості за комісією та процентами - 134,86 грн. (а.с. 7). 
Позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів, що вказана вище заборгованість є спірною, зокрема, квитанцій, платіжних доручень про часткову чи повну сплату заборгованості згідно Графіку платежів, який є додатком №1 до кредитного договору №491008277 від 25 липня 2019 року, тощо (а.с. 10). 
Крім того, ОСОБА_1 не представлено суду доказів того, що АТ «Альфа-Банк» не було надано всі необхідні та належні документи для вчинення виконавчого напису, які передбачені вказаним вище Переліком від 29 червня 1999 року №1172, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. 
Матеріали справи не містять копій документів, на підставі яких приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис №13529 від 15 квітня 2020 року про стягнення з позивача на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором. 
Згідно пояснень представника позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, стороною позивача, під час слухання справи місцевим судом, без поважних причин не заявлялось клопотання про витребування у нотаріуса письмових документів щодо вчинення 15 квітня 2020 року виконавчого напису №13529 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» грошових коштів. 
Частиною 1 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3 статті 367 ЦПК України). 
Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 19.10.2021 року не навів поважних причин неможливості заявлення клопотання, під час розгляду справи судом першої інстанції, про витребування копій документів, на підставі яких приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис №13529 від 15 квітня 2020 року про стягнення з позивача на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором. Більше того, згідно пояснень представника позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, представник позивача, який є адвокатом, відповідне клопотання в місцевому суді не заявляв, оскільки був впевнений у тому, що копії документів, на підставі яких нотаріусом вчинено оспорюваний виконавчий напис не потрібно витребовувати та досліджувати у даній справі; викладене підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.
Посилання апелянта на те, що у місцевому суді не було проведено жодного судового засідання, не приймається до уваги, адже позивач не позбавлений права подавати будь-які клопотання у письмовому вигляді через канцелярію суду, або засобами поштового зв`язку. Більше того, в матеріалах справи наявна заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , який є адвокатом, від 06.04.2021 року про розгляд справи без його участі (а.с. 60). Про розгляд справи судом першої інстанції позивач був повідомлений належним чином.
Отже, в матеріалах справи відсутні та позивачем не надані докази недотримання приватним нотаріусом при вчиненні оспорюваного виконавчого напису вимог ЗУ «Про нотаріат» в частині стягнення заборгованості у безспірному порядку, зокрема, не доведено, що не були подані стягувачем документи, які підтверджують безспірність вимог, не доведено, що надані нотаріусу стягувачем документи не відносяться до переліку, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Враховуючи викладене, колегія дійшла висновку, що позов є недоведеним та необгрунтованим.
Колегія наголошує, що в суді першої інстанції позивачем, представником якого є адвокат Рибаков В.О., без поважних причин не було заявлено клопотання про витребування відповідних доказів судом. Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), місцевий суд був позбавлений процесуальної можливості самостійно витребовувати вказані вище письмові докази.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що вчинення виконавчого напису дозволено лише на нотаріально посвідчених угодах, є безпідставним. Закон не встановлює обов`язкового нотаріального посвідчення кредитних договорів.
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Таким чином, колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни рішення суду першої інстанції. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення. 
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2021 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий                                                                        Т.П. Красвітна

Судді                                                                                І.А. Єлізаренко
                                                                               
                                                                                       О.В. Свистунова