ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9692/21 Справа № 201/3843/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів – Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,
за участю секретаря – Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2021 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “Оператор газорозподільної системи “Дніпропетровськгаз” про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, –

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства “Оператор газорозподільної системи “Дніпропетровськгаз” (далі – АТ “Дніпропетровськгаз”) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовна заява, мотивована тим, що 30 вересня 2015 року між ОСОБА_2 та ПАТ “Дніпрогаз” було підписано типовий договір розподілу природного газу. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, а позивач є його спадкоємцем. Так, 01 січня 2020 року ним сплачувалися АТ “Дніпрогаз” щомісяця плата за послугу з розподілу природного газу, однак 16 вересня 2020 року позивач через сервіс ПУМБ-онлайн помилково обрав оператора газопостачальної системи АТ “ОГС “Дніпропетровськгаз”, замість АТ “ОГС “Дніпрогаз” та сплатив 145,49 грн. на його рахунок IBAN НОМЕР_1 . Позивач намагався в досудовому порядку повернути помилково сплачені кошти, однак в досудовому порядку врегулювати спір не вдалося. Тому, позивач пославшись на вимоги статті 1212 УПК України просив стягнути з відповідача з урахуванням статті 625 ЦК України матеріальну шкоду в розмірі 159,26 грн. Крім матеріальної шкоди, діями відповідача позивачу було спричинено моральну шкоду, яку він оцінив в 50 192,40 грн., обґрунтовуючи тим, що відмова відповідача у поверненні коштів призвела до порушення внутрішнього спокою, витрат, гірких, скорботних думок про несправедливість по відношенню до нього, що спричинило погіршення стосунків з навколишнім оточенням.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 159,26 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 192,40 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з АТ “Дніпропетровськгаз” на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 13,77 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити та стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 50 192,40 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу позивача – без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2021 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди сторонами не оскаржується, а тому перегляду судом апеляційної інстанції не підлягає.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції установлено, що 30 вересня 2015 року між ОСОБА_2 та ПАТ “Дніпрогаз” було підписано типовий договір розподілу природного газу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, позивач є його спадкоємцем, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину (а.с.39).

16 вересня 2020 року ОСОБА_1 через сервіс ПУМБ-онлайн помилково обрав оператора газопостачальної системи АТ “ОГС “Дніпропетровськгаз”, замість АТ “ОГС “Дніпрогаз” та сплатив 145,49 грн. на його рахунок IBAN НОМЕР_1 .

18 червня 2021 року АТ “Дніпропетрвоськгаз” повернув помилково сплаченні кошти позивачем в розмірі 145,49 грн. на його рахунок, що підтверджується платіжним дорученням № 5196 від 16 червня 2021 року (а.с.50).

Оскільки відповідач безпідставно утримував помилково перераховані кошти, ОСОБА_1 , пославшись на статтю 625 ЦК України просив стягнути з відповідача індекс інфляції та спричинену моральну шкоду в розмірі 50 192,40 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності, прийшовши до висновку, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують спричинення йому моральних страждань та в чому саме полягали його моральні страждання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Пунктами 1 та 2 частини другої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що незаконними діями відповідача, які полягають у безпідставному утриманні ним помилково перерахованих на його рахунок коштів, йому завдана моральна шкода, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки не підтверджені належними доказами.

Колегія суддів звертає увагу, що в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 заявив клопотання про допит його в якості свідка по справі, посилаючись на те, що в суді першої інстанції він не був заслуханий, оскільки справа розглядалася судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Допитаний в судовому засіданні суду апеляційної інстанції в якості свідка, позивач ОСОБА_1 пояснив суду, що в результаті незаконних дій відповідача порушений звичний уклад його життя, він змушений витрачати додатковий час на захист своїх прав, відмовитися від звичних зручностей, налагоджувати своє життя, що викликає у нього душевні страждання.

Однак, позивач не надав до суду доказів на підтвердження наявності обставин, що обґрунтовують позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди.

Судом не встановлено незаконних дій відповідача відносно позивача, отже підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди відсутні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження спричинення йому з боку АТ “Дніпропетровськгаз” моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Також позивачем не вказано співвідношення розміру завданої йому моральної шкоди залежно від характеру та обсягу його душевних страждань, характеру майнових втрат, можливості їх відновлення, тяжкість вимушених змін у суттєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Таким чином обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині – без змін.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2021 року в оскаржуваній частині – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко