ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

15 листопада 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/2700/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Сафронової С.В. (доповідач),
                               суддів:  Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,        

          розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.05.2021 року в адміністративній справі №280/2700/21 за позовом  ОСОБА_1 до  Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) третя особа: Запорізька міська рада  про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- 

                                                    В С Т А Н О В И В :

05.04.2021 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно - Східного міжрегіонального Міністерства юстиції, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії відповідача у вчиненні дій щодо виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду по справі №280/4838/20 від 05.11.2020, яке набрало законної сили 08.12.2020, боржником Запорізькою міською радою;
          - зобов`язати відповідача вчинити дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», направлені на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду по справі №280/4838/20 від 05.11.2020, яке набрало законної сили 08.12.2020, боржником Запорізькою міською радою в повному обсязі.
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.05.2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
          Позивач,  не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.  
          Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.
          Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення сторін, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
          Судом встановлено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05.11.2020 у справі №280/4838/20, яке набрало законної сили 08.12.2020, були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 : визнано протиправною бездіяльність Запорізької міської ради щодо не прийняття рішення за зверненням ОСОБА_1 від 14.05.2018 стосовно відведення в оренду земельної ділянки терміном на 25 років, розташованій на перехресті АДРЕСА_1 ) для індивідуального житлового будівництва; зобов`язано Запорізьку міську раду прийняти рішення по суті звернення ОСОБА_1 за заявою від 14.05.2018 стосовно відведення в оренду земельної ділянки терміном на 25 років, розташованій на перехресті АДРЕСА_1 ) для індивідуального житлового будівництва. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05.11.2020 у справі №280/4838/20 13.01.2021 позивачу виданий виконавчий лист.
Позивач звернувся до відповідача із заявою про примусове виконання рішення, надавши виконавчий лист, виданий 13.01.2021 Запорізьким окружним адміністративним судом по справі №  280/4838/20.
Постановою державного виконавця відповідача від 18.01.2021 відкрито виконавче провадження №64184458 з приводу примусового виконання виконавчого листапо справі №280/4838/20.
           25.03.2021 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №64184458 на підставі п.9 ст.39 Закон України «Про виконавче провадження». 
          Не погоджуючись з постановою про закриття виконавчого провадження, позивач звернувся до суду з даним позовом.
          Вищезазначені обставини підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, і не є спірними.
          Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження це як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
          Відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
          Згідно частини 1 статті 13 Закону № 1404-ІІІ під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
          Статтею 18 Закону № 1404-ІІІ визначені обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців. Зокрема частиною 1 встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. А пунктом 1 частини 2 цієї ж статті визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
          Частиною 6 статті 26 Закону № 1404-ІІІ передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

          Статтею 39 Закону №1404-ІІІ передбачені підставі закінчення виконавчого провадження.
          Зокрема, пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-ІІІ передбачено, що у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом виконавче провадження підлягає закінченню.
          Стаття 40 Закону № 1404-ІІІ визначає наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа.
          Відповідно до частини 1 цієї  статті у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
          Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
          З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем постанову про закінчення виконавчого провадження № 64184458 винесено на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду.
          При прийнятті даної постанови було прийнято до уваги факт виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05.11.2020 у справі №280/4838/20  на підставі якого позивачу було видано виконавчий лист 13.01.2021 року.
          Відповідно до положень частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
          З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції щодо не обґрунтованості позовних вимог є правильними.
          Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.
          Надаючи оцінку всім іншим доводам сторін та учасників справи, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
          Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України, обумовлює для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
          Керуючись ст.ст. 229, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

                                                          П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
          Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.05.2021 року в адміністративній справі №280/2700/21 - залишити без змін.
                    Постанова  суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов