Справа № 161/1846/21 	Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М. 	
Провадження № 22-ц/802/1206/21  Категорія: 35 	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
26 жовтня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Шевчук Л. Я.,
суддів Киці С. І., Матвійчук Л. В.,
секретар с/з Савчук Т. Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину шляхом скасування реєстрації речового права на нерухоме майно, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 червня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину шляхом скасування реєстрації речового права на нерухоме майно.
Заявлені вимоги обґрунтовувані тим, що за підписом ОСОБА_4 від імені ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 було відчужено належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 за договором довічного утримання (догляду) від 19 травня 2020 року, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Рачковою Т. О.
Позивач ОСОБА_1 вважає цей договір є нікчемним, як такий, що нею особисто ніколи не укладався і не підписувався, доручення чи довіреності на підписання від її імені цього договору або на право розпорядження своїм майном вона нікому не надавала.
В подальшому договір довічного утримання був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_2 , а також накладено заборону на відчуження квартири ОСОБА_1 .
Також позивачка зазначала, що договір довічного утримання (догляду) є завідомо нікчемним правочином відповідно до статті 228 ЦК України, оскільки він спрямований не на здійснення її довічного утримання, а на незаконне заволодіння її майном під виглядом договірних дій з порушенням її конституційних прав та інтересів.
Посилаючись на зазначені обставини та на те, що станом на момент укладання та посвідчення договору про довічне утримання ОСОБА_1 перебувала у безпорадному стані у зв`язку з перенесеним ішемічним інсультом, який стався 03 квітня 2020 року, позивачка через свого представника просила суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину до договору довічного утримання (догляду), укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , повернувши у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 шляхом скасування державної реєстрації речового права на вказану квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на ім`я ОСОБА_2 , а також просила суд скасувати обтяження у вигляді заборони на відчуження вказаної квартири.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 червня 2021 року у цій справі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Смоленський Д. П. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
В судове засідання учасники справи не з`явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.
Як передбачено частинами 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_3 , слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.
За матеріалами справи судом встановлено, що 19 травня 2020 року між ОСОБА_1 (на даний час ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання (догляду), за умовами якого відчужувач ОСОБА_1 передає, а набувач ОСОБА_2 приймає у власність квартиру АДРЕСА_1 та взамін чого зобов`язується забезпечувати відчужувача ОСОБА_1 утриманням та доглядом довічно у порядку та на умовах, що передбачені цим договором (а. с. 16-17).
Договір довічного утримання (догляду) був підписаний за дорученням відчужувача ОСОБА_1 уповноваженим ОСОБА_4 (а. с. 17).
У поданій позовній заяві представник позивача ОСОБА_3 просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з тих підстав, що укладений договір порушує публічний порядок та був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини, а також був спрямований на незаконне заволодіння нерухомим майном ОСОБА_1 .
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для застосування наслідків недійсності укладеного правочину договору довічного утримання (догляду) відсутні.
Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина 1, 2, 3 статті 215 ЦК України).
У своїй позовній заяві, поданій через свого представника ОСОБА_3 , ОСОБА_1 зазначала, що договір довічного утримання (догляду) є завідомо нікчемним правочином, оскільки він був спрямований не на здійснення довічного утримання, а на незаконне заволодіння її майном у великих розмірах під виглядом договірних дій з порушенням її конституційних прав і обов`язків.
За змістом частини 1 статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку. З огляду на зазначене можна зробити висновок, що публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави. Положеннями статті 228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок.
Згідно з частиною 3 статті 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного.
У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.
Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.
При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.
Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами (стаття 216 ЦК України).
Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Будь-яких доказів на підтвердження того, що укладений між сторонами договір довічного утримання (догляду) є нікчемним правочином, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, зокрема інтересам позивачки ОСОБА_1 , сторона позивача суду не надала.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 щодо застосування наслідків недійсності нікчемного правочину шляхом скасування реєстрації речового права на нерухоме майно.
Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм надана належна оцінка.
На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

                                     П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника позивача  ОСОБА_1 -  ОСОБА_3  залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 червня 2021 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді