УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №286/1707/21 Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В. 
Категорія 96 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,
за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
матеріали заяви  ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
на ухвалу судді Овруцького районного суду Житомирської області від 25 травня 2021 року ОСОБА_3 , постановлену у м. Овручі,

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_2 , звернулася до суду з заявою, у якій просить встановити факт проживання ОСОБА_1 з 15 травня 1988 року по 08 грудня 1994 року в селі Возничі Коростенського (Овруцького) району Житомирської області. Заінтересованою особою зазначено Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 звернулася до пенсійного фонду з метою призначення пенсії із зниженням пенсійного віку, яка передбачена абзацом п`ятим пункту 2 частини першої ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Їй було відмовлено у призначенні пенсії з таких підстав у зв`язку з тим, що не підтверджений факт проживання на території обов`язкового (безумовного) відселення у період із 15 травня 1988 року по 08 грудня 1994 року. Проте, ОСОБА_1 документована посвідченням потерпілої 3-ої категорії ЧАЕС, яке видається особам, які проживали або відпрацювали на відповідній території не менше трьох років (пункт 3 частини першої ст.11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»). Заявниця працювала у м. Житомирі, але у зв`язку з народженням дітей та перебуванням у відпустках, пов`язаних з вагітністю, пологами та по догляду за дитиною постійно проживала у період із 15 травня 1988 року по 08 грудня 1994 року у с. Возничі Коростенського (Овруцького) району Житомирської області, що підтверджується довідками сільської ради від 23 квітня 2021 року №№333,334 та свідоцтвами про народження дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Від визнання зазначеного факту залежить виникнення права заявниці на отримання пенсії зі зниженням пенсійного віку (шість років) у зв`язку із чим, виникла необхідність для звернення до суду із відповідною заявою. Іншими чином вирішити це питання неможливо.

Ухвалою судді Овруцького районного суду Житомирської області від 25 травня 2021 року у відкриті провадження у справі відмовлено на підставі частини четвертої ст.315 ЦПК України та заявниці роз`яснено право звернутися до суду з позовом у порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись із ухвалою судді суду першої інстанції, ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на невідповідність висновку суду матеріалам справи та неправильне застосування норми матеріального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали, просить ухвалу, яка перешкоджає подальшому провадженню в справі, скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги грунтуються на тому, що від встановлення факту, зазначеного у заяві, який неможливо встановити іншим чином, залежить у майбутньому право на звернення до органів Пенсійного фонду України за призначенням пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку. Тобто, від визнання у судовому порядку факту проживання на певній території залежить виникнення права у заявниці на пенсію, якого вона на час звернення до органів пенсійного фонду не мала та із заявою про її призначення не зверталася, заздалегідь розуміючи відсутність належного підтвердження необхідних умов. Обравши найефективніший процесуальний спосіб для вирішення своєї проблеми, заявниця звернулася до місцевого суду для встановлення факту проживання на території, яка зазнала радіоактивного забруднення. У матеріалах справи відсутні дані, які підтверджують наявність спору між заявницею та органом пенсійного фонду, а твердження суду про наявність спору між заявницею та органами пенсійного фонду безпідставне.

Заінтересована особа відзиву на апеляційну скаргу не подавала. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали судді суду першої інстанції.

Заявниця (її представник) та представник заінтересованої особи до суду не з`явилися. У апеляційній скарзі міститься прохання розглянути апеляційну скаргу без їх участі. Представник заінтересованої особи до суду також не з`явився. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Неявка учасника справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді суду першої інстанції відповідно до положень частини п`ятої ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. 

Відмовляючи у відкритті провадження на підставі частини четвертої ст.315 ЦПК України, суддя суду першої інстанції виходив із того, що встановлення факту постійного проживання заявниці на території гарантованого добровільного відселення необхідно для отримання пенсії на пільгових умовах і встановлення факту заявниця пов`язує з одночасним вирішенням спору про призначення та перерахунок пенсії, передбаченої Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». За таких обставин, провадження у справі не може бути відкрите, оскільки із заяви вбачається спір про право на отримання пенсії на пільгових умовах, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Апеляційний суд не може погодитися із підставами відмови у відкритті провадження у справі з наступних мотивів.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1  просить суд встановити факт свого проживання з 15 травня 1988 року по  08 грудня 1994 року у селі Возничі Коростенського (Овруцького) району Житомирської області, тобто встановити факт постійного проживання у певний період на території ІІІ зони гарантованого добровільного відселення, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, від чого залежить виникнення у неї права на отримання пенсії зі зменшенням пенсійного віку (шість років) відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Наполягає на тому, що іншим чином вирішити це питання неможливо.

Згідно з частиною 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. 

Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, крім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження на підставі п.1 частини першої ст.186 ЦПК України, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній на підставі п.1 частини першої ст.255 ЦПК України. 

Посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Право на пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Спірні питання щодо визначення статусу осіб розглядаються відповідними комісіями Київської і Житомирської облдержадміністрацій на підставі довідок та інших документів, що засвідчують факт перебування в населеному пункті, віднесеному до зони відчуження, виданих місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування.

Матеріали справи містять ксерокопію посвідчення громадянки, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_1 , виданого 12 січня 2001 року Житомирською облдержадміністрацією на ім`я заявниці ОСОБА_1 (а.с.29).

Окрім того, відповідно до частин 3 та 4 ст.15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. Так, у матеріалах справи міститься ксерокопія довідки Словечанської сільської ради від 23 квітня 2021 року №334 про те, що ОСОБА_1 постійно проживала без реєстрації у с. Возничі Коростенського (Овруцького) району Житомирської області з 15 травня 1988 року по 08 грудня 1994 року, яке згідно з постановою КМУ від 23 липня 1991 року №106 відноситься до ІІІ зони радіоактивного забруднення гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС (а.с.25).

Відповідно до частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обов`язковими у застосуванні є правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, а також у постановах Верховного Суду України у разі, якщо не встановлено підстав для відступу від такого висновку. Необхідно врахувати, що правовий висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі №569/7589/17 за заявою про встановлення факту проживання заявника на території зони гарантованого добровільного відселення, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, зроблено висновок про те, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення факту постійного проживання на територіях радіоактивного забруднення, який надає право на передбачені законом пільги. Установлений нормативно-правовими актами порядок призначення пенсії на пільгових умовах передбачає і встановлення органом Пенсійного фонду України (далі - ПФУ) відповідного факту, а рішення вказаного органу щодо призначення підлягає оскарженню у встановленому законом порядку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі №162/760/17 за заявою про встановлення факту постійного проживання заявника на території зони гарантованого добровільного відселення, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, зроблено висновок про те, що судами не можуть розглядатися заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки законом передбачено позасудовий порядок установлення юридичного факту, про який просить заявник. Заявник має можливість одержати документ, що засвідчує цей факт, звернувшись до вищевказаних органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Також установлено, що між заявником і заінтересованими особами виник спір з приводу призначення заявнику пенсії на пільгових умовах, тому заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, а спір між заявником та управлінням ПФУ, сільською радою щодо права на призначення пенсії на пільгових умовах підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Отже, у вищевказаних постановах за заявами про встановлення факту постійного проживання заявника на території зони гарантованого добровільного відселення, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що заява про встановлення факту проживання заявника на території зони гарантованого добровільного відселення, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, не може розглядатися судами, оскільки законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення факту постійного проживання на території радіоактивного забруднення, який надає право на передбачені законом пільги (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 28 квітня 2021 року в справі №695/867/17).

Висновок судді суду першої інстанції про те, що вбачається спір про право на отримання пенсії на пільгових умовах є передчасним, оскільки матеріали заяви не містять доказів відмови пенсійного фонду в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що є доводом апеляційної скарги, а зазначення з цього приводу у самій заяві не є достатньою підставою для висновку про звернення наразі до адміністративного суду.

За таких обставин, дійсно слід було відмовити у відкритті провадження в справі, але з тих підстав, що заява про встановлення факту проживання заявника на території зони гарантованого добровільного відселення, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, взагалі не може розглядатися судами, оскільки законодавством передбачений позасудовий порядок встановлення факту постійного проживання на території радіоактивного забруднення, який надає право на передбачені законом пільги. У такому разі підлягають застосуванню положення п.1 частини першої ст.186 ЦПК України.

Лише тоді, коли ОСОБА_1 звернеться в установленому законом порядку до органу Пенсійного фонду України щодо призначення пенсії на пільгових умовах та відповідний орган прийме (не прийме) рішення з цього приводу, спір між ОСОБА_1 та управлінням ПФУ, якщо такий виникне та буде існувати, щодо права на призначення пенсії на пільгових умовах буде підлягати вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки порядок призначення пенсії на пільгових умовах передбачає і встановлення органом Пенсійного фонду України відповідного факту.

Решта доводів апеляційної скарги спростовується викладеним вище та додаткового правового обґрунтування не потребує.

Відповідно до положень ст.376 ЦПК України апеляційний суд змінює ухвалу суду першої інстанції, із урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.
Ухвалу судді Овруцького районного суду Житомирської області від 25 травня 2021 року змінити з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: