П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/10624/21 
                                                                               Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шимонович Р.М.  
Суддя-доповідач -  Курко О. П.   
01 грудня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Курка О. П. 
суддів:  Боровицького О. А.  Шидловського В.Б. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення  примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення  примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
в травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення  примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про скасування постанови.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року позов задоволено, а саме: визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Корнеєва М. М. від 26.04.2021 року про закінчення виконавчого провадження №61370192 згідно виконавчого листа по справі №240/9214/19 виданого 20.02.2020 року, а виконавчий лист повернуто у відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Житомирській області для подальшого виконання. 
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.  
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Відповідач зазначив, що  22.04.2021 року до відділу примусового виконання рішень від стягувача ОСОБА_1 надійшла заява від 21.04.2021 року в якій зазначено про те, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області виконало рішення суду по справі №240/9214/19 у повному обсязі наказом від 24.02.2020 року №6-1865/14-20-СГ. У зв`язку з чим, 26.04.2021 року державним виконавцем, на підставі заяви стягувача, керуючись п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. Відтак, на думку відповідача, дії державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 26.04.2021 року є законними, постанова винесена з дотриманням вимог Закону України "Про виконавче провадження".
Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
01 грудня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача про розгляд справи без його участі.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно п.  2 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 року визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 16.05.2019 №152 про відмову йому у затвердженні проекту землеустрою з відведення земельної ділянки площею 14,1000 га за кадастровим номером 1822083500:01:001:0392 для ведення фермерського господарства на території Коднянської сільської ради Житомирського району Житомирської області в оренду. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області затвердити проект землеустрою з відведення земельної ділянки площею 14,1000 за кадастровим номером 1822083500:01:001:0392 для ведення фермерського господарства на території Коднянської сільської ради Житомирського району Житомирської області та надати в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку площею 14,1000 га за кадастровим номером 1822083500:01:001:0392 для ведення фермерського господарства на території Коднянської сільської ради Житомирського району Житомирської області терміном на 7 років.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року та постановою Верховного Суду від 15.02.2021 року вказане рішення залишено без змін.
25.02.2021 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Корнєєвим М. М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61370192 згідно виконавчого листа №240/9214/19 виданого 20.02.2020.
26.04.2021 року головним державним виконавцем Корнєєвим М. М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з тим, що до відділу примусового виконання рішень від позивача надійшла заява від 21.04.2021 року, в якій зазначив про те, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області виконало рішення суду по справі 240/9214/19 у повному обсязі.
Однак, позивач відмітив, що у поданій заяві 21.04.2021 року, допустив описку та помилково зазначив про те, що рішення по справі 240/9214/19 виконане, оскільки видано лише наказ від 24.02.2020 року №6-1865/14-20-С про затвердження проекту землеустрою, але вказана у рішенні суду від 16.10.2019 року  земельна ділянка в оренду не надана.
З метою відновлення порушеного права, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які би підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавче провадження здійснюється, зокрема, з дотриманням засад верховенства права та обов`язковості виконання рішень (стаття Закону № 1404-VIII).
Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Загальний порядок виконання рішень судів про стягнення боргу врегульований положеннями статтями 48-62 Закону № 1404-VIII, а порядок виконання рішень немайнового характеру - нормами статей 63-67 вказаного Закону.
Так, відповідно до частин першої-третьої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Вирішуючи питання щодо правомірності спірної постанови державного виконавця, суд виходить із такого.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з частиною першою статті 255 КАС України в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Частинами другою та четвертою статті 257 указаного Кодексу визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частин першої та другої статті 8 цього ж Кодексу суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.
Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.
Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).
У справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (Рішення у справа «Сук проти України» та інші).
Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень», у державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх
Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.
Як свідчать матеріали справи, 03.03.2020 до відділу примусового виконання рішень від боржника надійшов лист від 28.02.2020 №11-6-0.62-1877/2-20 в якому Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» просить закінчити виконавче провадження №61370192, стосовно виконання виконавчого листа №240/9214/19 виданого Житомирським окружним адміністративним судом, як такого що 24.02.2020 був фактично виконаний до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. До листа додано копію наказу від 24.02.2020 №6-1865/14-2-СГ. 
З даного листа та наказу слідує, що рішення суду не виконане в повному обсязі, у зв`язку з чим 17.03.2020 на адресу боржника за вих.№3.3/11497 направлено вимогу державного виконавця, якою зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області - в термін до 24.03.2020 виконати рішення суду в повному обсязі та надати до відділу копію титульної сторінки проекту землеустрою, на якій поставлено відповідний гриф - "Затверджено", назва виду документа, яким затверджується створений документ, із зазначенням його дати і номера, що передбачено відповідно до положень п.51 Інструкції з діловодства у Державній службі України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженої наказом Держгеокадастру № 123 03.08.2018. Даною вимогою зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області - в термін до 24.03.2020 надати до відділу підтверджуючі документи про те, що стягувачу надано в оренду земельну ділянку площею 14,1000 за кадастровим номером 1822083500:01:001:0392 для ведення фepмерського господарства на території Коднянської сільської ради Житомирського району Житoмирської області терміном на 7 років.
25.03.2020 до відділу від боржника на вимогу державного виконавця надійшов лист від 24.03.2020 №1-6-0.62-2622/2-20 до якого додано копію наказу від 24.02.2020 №6-1865/14-20-СГ та копію титульної сторінки проекту землеустрою.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно зазначив, що рішення суду невиконане боржником у повному обсязі, оскільки до відділу не надано підтверджуючих документів (договір оренди інше) про те, що стягувачу надано в оренду земельну ділянку площею 14,1000 та за кадастровим номером 1822083500:01:001:0392 для ведення фермерського господарства на території Коднянської сільської ради Житомирського району Житомирської області терміном на 7 років. 
Разом з тим, 10.04.2020 до відділу надійшла заява від ОСОБА_1 в якій стягувач в тому числі повідомляє, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області не здійснило передачу вищевказаної земельної ділянки в оренду, що свідчить про свідоме ухилення від виконання судового рішення, тобто рішення суду невиконане боржником в повному обсязі без поважних причин.
10.04.2020 державним виконавцем, керуючись статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про накладення штрафу, якою за невиконання рішення суду  без поважних причин накладено на боржника штраф на користь держави у розмірі 5100 грн.
Пунктом 2 даної постанови зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.
21.04.2021 державним виконавцем, керуючись статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про накладення штрафу, якою за невиконання рішення суду без поважних причин накладено на боржника штраф на користь держави у розмірі 10200 грн.
22.04.2021 до відділу примусового виконання рішень від стягувача ОСОБА_1 надійшла заява від 21.04.2021, у якій він повідомляє, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області виконало рішення суду по справі №240/9214/19 у повному обсязі наказом від 24.02.2020 №6-1865/14-20-СГ.
Зі змісту поданої заяви також слідує, що стягувач просить закінчити виконавче провадження №61370192, стосовно виконання виконавчого листа №240/9214/19, виданого Житомирським окружним адміністративним судом, на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до п. 9 ч. 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
26.04.2021 державним виконавцем, на підставі заяви стягувача, керуючись п. 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.
Вказане сторонами не заперечується.
Тобто, відповідач, усвідомлюючи той факт, що рішення суду по справі 240/9214/19 боржником у повному обсязі не виконане, всупереч Закону України «Про виконавче провадження», прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження.
З  даного приводу, суд вважає за необхідне зазначити, що подання стягувачем заяви про закінчення виконавчого провадження не є достатньою підставою для прийняття виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження. На думку суду, виконавець мав перевірити факт виконання/невиконання відповідного рішення суду та у разі його невиконання встановити наявність поважних причин, якщо такі існували, однак докази на підтвердження вказаних дій в матеріалах справи відсутні.
Верховний Суд у постанові від 04 березня 2020 року справа 750/11948/17 наголошує на тому, що накладення штрафів чи внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам про вчинення кримінального правопорушення є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа та не можуть вважатись достатнім вчиненням виконавчих дій.
На переконання суду, з урахуванням прав та обов`язків державного виконавця, які передбачені ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», відповідач повинен був перевірити факт повного виконання рішення суду боржником. Таких, доказів (листів, звернень тощо) відповідач ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанцій не надав.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які би підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.   
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення  примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі   01 грудня 2021 року.

Головуючий	 	 	Курко О. П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Боровицький О. А.    Шидловський В.Б.