ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року 
м. Київ

Справа №  17/Б-1197 (921/695/20) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Погребняка В.Я. - головуючого, Білоуса В.В., Огородніка К.М. 
за участю секретаря судового засідання Сотник А.С.

учасники справи:
позивач - Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради
представник позивача - не з`явився, 
відповідач - Приватне підприємство "Оптторгресурс"
представники відповідача - не з`явився, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради
на рішення Господарського суду Тернопільської області
від 06.04.2021
у складі судді: Сидорук А.М.
та на постанову Західного апеляційного господарського суду 
від 28.07.2021
у складі колегії суддів: Желік М.Б. (головуючий), Галушко Н.А., Орищин Г.В., 
за позовом - Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради
до Приватного підприємства "Оптторгресурс"
про визнання недійсною мирової угоди

ВСТАНОВИВ:

Рух справи та короткий зміст вимог

1. Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Оптторгресурс" (далі - ПП "Оптторгресурс") про визнання недійсною мирової угоди, затвердженої Господарським судом Тернопільської області 15.03.2011 у справі № 17/Б-1197 про банкрутство Приватного підприємства "Торговий дім "Тернопіль" (далі - ПП "Торговий дім "Тернопіль") в частині зобов`язань перед Управлінням обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради у розмірі 3   070   833,72 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що всупереч умов, викладених в мировій угоді, боржник не виконав своїх зобов`язань як перед Управлінням обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради, так і перед іншими кредиторами. Позивач вважає, що наявні всі правові підстави для визнання мирової угоди недійсною в частині зобов`язань перед Управлінням обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради в розмірі 3   070   833,72 грн.

3. Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 09.11.2020 прийнято до розгляду позовну заяву за правилами загального позовного провадження (справі присвоєно номер №17/Б-1197 (921/695/19).

4. Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 09.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу № 17/Б-1197 (921/695/20) до судового розгляду по суті. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 

5. Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 06.04.2021 у справі №17/Б-1197 (921/695/19) у задоволенні позову Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради - відмовлено.
6. Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на відміну від Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що передбачав можливість укладення мирової угоди у справі про банкрутство, в Кодексі України з процедур банкрутства (далі -КУзПБ) такої судової процедури банкрутства, як мирова угода, та порядку її укладення не встановлено.
Як наслідок, у випадку невиконання мирової угоди, укладеної у справі про банкрутство, КУзПБ не передбачено і процедури звернення до господарського суду із заявою про визнання недійсною такої мирової угоди або її розірвання. При цьому, судом першої інстанції було враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 19.01.2021 у справі № 916/61/20.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

7. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 28.07.2021 у справі № 17/Б-1197 (921/695/19) у задоволенні вимог апеляційної скарги Управління обліку та контролю за використанням комунального майна №254/9.1-18 від 28.04.2021 (вх. №01-05/1559/21 від 30.04.2021) відмовлено.
Рішення Господарського суду Тернопільської області від 06.04.2021 у справі №17/Б-1197 (921/695/19) залишено без змін.

8. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради про визнання недійсною мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 15.03.2011 у справі № 17/Б-1197 про банкрутство ПП "Торговий дім "Тернопіль".

9. Судом апеляційної інстанції була перевірена правильність встановлення судом першої інстанції обставин справи та встановлено такі обставини справи:

9.1. В провадженні Господарського суду Тернопільської області перебувала справа про банкрутство ПП "Торговий дім "Тернопіль" № 17/Б-1197.

9.2. Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 15.03.2011 у справі №17/Б-1197 затверджено мирову угоду, укладену 22.10.2010 між ПП "Торговий дім "Тернопіль", в особі в.о. директора Кордуби Б.Я., та комітетом кредиторів ПП "Торговий дім "Тернопіль" в особі голови комітету кредиторів ДП "Ім. Л. Українки" ЗАТ "Агрокомбінат" в особі Радковського Т.Р. Боржник зобов`язався погасити заборгованість перед кредиторами, визнаними судом у справі про банкрутство, в строк до 31.10.2017.

9.3. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.04.2011 ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 15.03.2011 про затвердження мирової угоди та припинення провадження у справі - залишено без змін.

9.4. Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 10.11.2014 здійснено заміну кредитора у справі № 17/Б-1197 Департаменту економіки, підприємництва та управління комунальним майном Тернопільської міської ради, його правонаступником Управлінням обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради та здійснено заміну боржника у справі № 17/Б-1197 ПП «Торговий дім «Тернопіль» його правонаступником ПП «Оптторгресурс».

9.5. У мировій угоді у справі № 17/Б-1197 про банкрутство ПП «Торговий дім «Тернопіль», укладеній 22.10.2010 між ПП «Торговий дім «Тернопіль» (правонаступником якого є відповідач) та комітетом кредиторів боржника, та затвердженій ухвалою суду від 15.03.2011, боржник та кредитори досягли домовленості стосовно відстрочки та розстрочки погашення боргів боржника перед кредиторами з метою відновлення платоспроможності боржника та погашення його заборгованості на умові відстрочення та розстрочення виплати боргів кредиторам.
Джерелами погашення заборгованості ПП «Торговий дім Тернопіль» перед кредиторами визначено прибуток за результатами господарської діяльності підприємства, повернення дебіторської заборгованості, відшкодування та стягнення належних підприємству коштів із міського бюджету м. Тернополя, а також ін., наведене у звіті боржника (п.п.1.3.мирової угоди).
На дату підписання цієї мирової угоди у боржника не існувало зобов`язань перед кредиторами другої черги, а тому ця угода передбачає умови погашення заборгованості перед кредиторами третьої четвертої та шостої черги.
У п.п.2.2. визначено, що умови цієї мирової угоди не можуть бути гіршими щодо кредиторів, які не брали участі в голосуванні або проголосували проти укладання мирової угоди, ніж для кредиторів, які висловили згоду на укладення мирової угоди.
Відповідно до п.п 3.1. мирової угоди порядок і умови виконання боржником зобов`язань визначаються у графіку погашення заборгованості ПП «Торговий дім Тернопіль» перед кредиторами третьої четвертої і шостої черги. Цей графік є невід`ємною частиною мирової угоди, відображений в ухвалі Господарського суду Тернопільської області від 15.03.2011 та детально наведений в оскарженій ухвалі суду першої інстанції.
Відповідно до п.п 3.1. мирової угоди боржник приступає до виконання зобов`язань перед кредиторами після затвердження мирової угоди господарським судом відповідно до графіку погашення заборгованості ПП «Торговий дім «Тернопіль».
Кредитори погодились на відстрочку погашення заборгованості до 01.11.2012 року (п.п.3.3. мирової угоди).
Боржник зобов`язується погасити заборгованість перед кредиторами, визнаними судом у справі про банкрутство, в строк до 31.10.2017 (п.п.3.3. мирової угоди).
Боржник має право достроково виконати свої зобов`язання перед кредиторами (п.п.3.5. мирової угоди).
Протягом дії мирової угоди до повного погашення кредиторських вимог заборонити реорганізацію ПП «Торговий дім «Тернопіль» (п.п.3.6. мирової угоди).
Відповідно до пункту 4.5., ця мирова угода може бути визнана недійсною лише з підстав і в порядку, що визначені чинним законодавством України, за заявою будь-кого з кредиторів у випадку, якщо: боржником було подано недостовірні відомості про своє майно в бухгалтерському балансі або в інших документах, що свідчать про його фінансове та майнове становище; виконання мирової угоди призведе боржника до банкрутства; невиконання боржником умов мирової угоди; з інших підстав, передбачених цивільним законодавством України, для визнання угоди недійсною; визнання мирової угоди недійсною є підставою для поновлення провадження у справі про банкрутство ПП «Торговий дім «Тернопіль» в порядку, що передбачений чинним законодавством України.
Відповідно до пункту 4.7. зобов`язання по цій мировій угоді повинні виконуватись належним чином і в установлений нею строк, одностороння відмова від виконання умов цієї мирової угоди, а також одностороння зміна її положень не допускається.
Відповідно до пункту 4.8. в разі визнання мирової угоди недійсною або її розірвання вимоги кредиторів відновлюються в розмірі, які були незадоволені боржником.
Відповідно до пункту 4.9. якщо інше не передбачено чинним законодавством України, визнання недійсною частини мирової угоди не тягне за собою недійсності інших її частин у цілому, якщо мирова угода могла б бути укладена і без включення цієї недійсної частини.

9.6. Загальна сума кредиторських вимог четвертої черги задоволення Департаменту економіки підприємництва та управління комунальним майном Тернопільської міської ради (правонаступником якого є позивач) становить 422 814,01 грн. Відповідно до графіку погашення виплата заборгованості розстрочується на 40 місяців і виплачується рівними частинами по 10   570,35 грн. за один місяць, початок виплати - 01.04.2013, кінець виплати - 31.07.2016. 

9.7. Загальна сума кредиторських вимог шостої черги задоволення Департаменту економіки підприємництва та управління комунальним майном Тернопільської міської ради (правонаступником якого є позивач) становить 2   648   020,31 грн. 

9.8. Відповідно до графіку погашення виплата заборгованості розстрочується на 15 місяців і виплачується рівними частинами по 176   534,69 грн. за один місяць, початок виплати - 01.08.2016 року, кінець виплати - 31.10.2017.

9.9. Відповідно до довідки Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради №487/9д від 30.10.2020, на розрахункові рахунки управління кошти від ПП «Торговий дім «Тернопіль» чи його правонаступника ПП «Оптторгресурс» на виконання зобов`язання за мировою угодою, затвердженою Господарським судом Тернопільської області від 15.03.2011 у справі № 17/Б-1197 не надходили. 

9.10. 28.07.2020 позивач направив відповідачеві претензію №359/9-у від 24.07.2020 про оплату заборгованості відповідно до мирової угоди.

9.11. Відповідно до листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області № 7912/3-21 від 10.03.2021 на виконанні у Києво-Святошинському РВДВС Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало зведене виконавче провадження №61870291, до складу якого входили виконавчі провадження з виконання наказу № 910/8752/13, виданого 06.08.2013 Господарським судом м. Києва, про стягнення з ПП «Оптторгресурс» на користь Управління комунального обліку та контрою за використанням майна Тернопільської міської ради боргу в розмірі 420   465,20 грн. та з виконання наказу № 910/22071/13, виданого 04.02.2014 Господарським судом м. Києва, про стягнення з ПП «Оптторгресурс» на користь Управління комунального обліку та контрою за використанням майна Тернопільської міської ради боргу в розмірі 144   359,00 грн. Оригінали вказаних наказів було втрачено. Також на виконанні перебували наказ Господарського суду Тернопільської області № 921/876/13-г/10 від 26.08.2014 про стягнення з ПП «Оптторгресурс» на користь Управління комунального обліку та контрою за використанням майна Тернопільської міської ради боргу в розмірі 2   570,00 грн. та наказ Господарського суду Тернопільської області №921/363/13-г/10 від 16.10.2013 про стягнення з ПП «Оптторгресурс» на користь Управління комунального обліку та контрою за використанням майна Тернопільської міської ради боргу в розмірі 1   147,00 грн. У зв`язку з відсутністю у боржника майна вказані накази повернуто стягувачу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

10. Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Тернопільської області від 06.04.2021 та постановою Західного апеляційного господарського суду від 28.07.2021 у справі № 17/Б-1197 (921/695/19), Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради звернулося з касаційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 06.04.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.07.2021 у справі № 17/Б-1197 (921/695/19) скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. 

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

11. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи                                      № 17/Б-1197 (921/695/19) було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Васьковський О.В., суддя - Огороднік К.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2021.

12. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Погребняка В.Я. - головуючого, судді - Васьковського О.В., судді - Огородніка К.М. від 22.09.2021 відкрито касаційне провадження у справі № 17/Б-1197 (921/695/19) Господарського суду Тернопільської області за касаційною скаргою Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради на рішення Господарського суду Тернопільської області від 06.04.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.07.2021. 
Повідомлено учасників справи, що розгляд касаційної скарги Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради на рішення Господарського суду Тернопільської області від 06.04.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.07.2021 відбудеться 02.11.2021.
Надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 12.10.2021. 
Витребувано з Господарського суду Тернопільської області та Західного апеляційного господарського суду матеріали справи № 17/Б-1197 (921/695/19) за позовом - Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради до ПП "Оптторгресурс" про визнання недійсною мирової угоди в межах справи за заявою ПП "Торговий дім "Тернопіль" про визнання банкрутом.

13. 12.10.2021 від Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

14. У зв`язку з відпусткою судді Васьковського О.В., автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 17/Б-1197 (921/695/19) було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя -Білоус В.В., суддя - Огороднік К.М., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 01.11.2021.

15. В судове засідання 02.11.2021 учасники справи явку повноважних представників у судове засідання не забезпечили, про час та дату судового засідання були сповіщені належним чином. 

16. З урахуванням положень Закону України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами), Верховний Суд дійшов висновку за можливе розглянути справу № 17/Б-1197 (921/695/19) у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав. 

17. Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання (02.11.2021) від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом касаційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у судовому засіданні 02.11.2021.
18. Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов`язковою, Колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників учасників справи.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника

(Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради)

19. В обґрунтування  вимог касаційної скарги заявник зазначає, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального права, а саме не застосовано до спірних правовідносин ст. 39 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за відсутності правового висновку Верховного Суду, щодо можливості застосування норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до правовідносин, які виникли на момент його чинності та пов`язанні з укладенням, визнанням недійсною та розірванням  мирової угоди у справах про банкрутство.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

20. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до ст. 300 ГПК України (в редакції Закону № 460-IX від 15.01.2020), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені п. п. 1, 3, 4, 8 ч. 1 ст. 310, ч. 2 ст. 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (ч. 4 ст. 300 ГПК України в редакції Закону № 460-IX від 15.01.2020).

21. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

Як вбачається з матеріалів справи, Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради звернулось із позовною заявою про визнання недійсною мирової угоди, затвердженої Господарським судом Тернопільської області 15.03.2011 у справі № 17/Б-1197 в частині зобов`язань перед управлінням обліку та контролю за використанням комунального майна у розмірі 3   070   833,72 грн.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до п. п. 1, 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;    справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України; справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Одним зі способів вирішення господарського спору є мирова угода сторін, яка може стосуватися лише прав та обов`язків сторін щодо предмета позову. Право сторін на укладання мирової угоди встановлено ГПК України.

Виходячи з норм ГПК України, мирова угода у позовному провадженні - це письмова домовленість між сторонами спору про його вирішення, яка укладається в добровільному порядку з метою припинити спір, на погоджених сторонами умовах. Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони ліквідують наявний правовий конфлікт самостійним (без державного примусу) врегулюванням розбіжностей на погоджених умовах. Спір може бути врегульовано укладенням мирової угоди на будь-якій стадії господарського процесу, у тому числі на стадії виконання судового рішення.

На відміну від звичайного договору, мирова угода у позовному провадженні укладається в процесі розгляду справи у господарському суді у формі та на умовах, передбачених процесуальним законодавством; підлягає затвердженню господарським судом; припиняє процесуально-правові відносини сторін; якщо мирова угода не виконується добровільно, вона виконується в порядку, встановленому для виконання судового рішення.

Натомість у справах про банкрутство, провадження в яких здійснювалося до набрання чинності КУзПБ, інститут мирової угоди відрізнявся від мирової угоди у позовному провадженні та був передбачений як різновид судової процедури щодо боржника у справі про його банкрутство.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 25.09.2009 за заявою Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції порушено провадження у справі № 17/Б-1197 про банкрутство ПП "Торговий дім "Тернопіль".

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 15.03.2011 у справі №17/Б-1197 затверджено мирову угоду, укладену 22.10.2010 між ПП "Торговий дім "Тернопіль", в особі в.о. директора Кордуби Б.Я., та комітетом кредиторів ПП "Торговий дім "Тернопіль" в особі голови комітету кредиторів ДП "Ім. Л. Українки" ЗАТ "Агрокомбінат" в особі Радковського Т.Р. Боржник зобов`язався погасити заборгованість перед кредиторами, визнаними судом у справі про банкрутство, в строк до 31.10.2017.

Ця ухвала винесена в межах справи про банкрутство згідно з приписами чинного на той момент Закону України від 14.05.1992 № 2343-XII "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції, чинній до 19.01.2013; далі - Закон № 2343-XII).

За приписами ст. 35 Закону № 2343-XII під мировою угодою у справі про банкрутство розуміється домовленість між боржником і кредиторами стосовно відстрочки та (або) розстрочки, а також прощення (списання) кредиторами боргів боржника, яка оформляється угодою сторін.

З наведеної норми вбачається, що мирова угода у процедурі банкрутства є правочином, який змінює строки виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами, які виникли з раніше укладених ними правочинів або інших підстав. Унаслідок укладення мирової угоди у процедурі банкрутства виникнення нових або додаткових зобов`язань не відбувається, проте змінюється строк виконання зобов`язань за раніше укладеними правочинами між боржником та його кредиторами або їх розмір.

Однак, ще до моменту звернення Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради до господарського суду з позовною заявою про визнання недійсною мирової угоди, набрав чинності КУзПБ від 18.10.2018 № 2597-VIII, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано таким, що втратив чинність, Закон № 2343-XII з наступними змінами.

На відміну від Закону № 2343-XII, що передбачав можливість укладення мирової угоди у справі про банкрутство, у КУзПБ такої судової процедури банкрутства, як мирова угода, та порядку її укладення не встановлено. 

Як наслідок, у випадку невиконання мирової угоди, укладеної у справі про банкрутство, КУзПБ не передбачено і процедури звернення до господарського суду із заявою про визнання недійсною такої мирової угоди або її розірвання.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 15.03.2011, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.04.2011, провадження у справі № 17/Б-1197 припинено.

Відтак, позовна заява Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради про визнання недійсною мирової угоди не може бути розглянута в межах справи про банкрутство ПП "Торговий дім "Тернопіль", з огляду на відсутність останньої.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (пункт 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц та пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18). 

Колегія суддів зазначає, що перевірка відповідності заявленого позивачем способу захисту порушеного права допущеному порушенню і меті здійснення судового розгляду є обов`язком суду, який має приймати рішення у справі в межах заявлених позовних вимог та з урахуванням фактичних обставин конкретної справи, беручи до уваги як можливість у той чи інший спосіб захистити порушене право, так і необхідність подальшого виконання прийнятого судом рішення.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/661/20, на відміну від ухвали суду про затвердження мирової угоди у позовному провадженні, ухвала про затвердження мирової угоди у процедурі банкрутства не є виконавчим документом та не підлягає примусовому виконанню виконавчою службою. Невиконання боржником своїх договірних зобов`язань у строки, зазначені у мировій угоді, затвердженій у процедурі банкрутства, може мати наслідком звернення кредитора до суду з вимогами до боржника про стягнення заборгованості в розмірі, передбаченому мировою угодою, в позовному або наказному провадженні, встановленому процесуальним законодавством.

Враховуючи наведене вище, а також вказані висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19.01.2021 у справі № 916/661/20, щодо способу захисту порушеного права кредитора внаслідок невиконання боржником мирової угоди, затвердженої у справі про банкрутство, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради про визнання недійсною мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 15.03.2011 у справі  № 17/Б-1197 про банкрутство ПП «Торговий дім «Тернопіль».

22. Щодо суті касаційної скарги

У справі, що розглядається, на думку Колегії суддів, судами попередніх інстанцій надано належну правову оцінку спірним правовідносинам, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів попередніх інстанцій. 

Доводи скаржника про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права у прийнятті оскаржуваних судових рішень не знайшли свого підтвердження за результатами розгляду справи в касаційному порядку.

При цьому, Колегія суддів відхиляє безпідставні доводи скаржника про відсутність висновку Верховного Суду щодо можливості застосування норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до правовідносин, які виникли на момент його чинності та пов`язанні з укладенням, визнанням недійсною та розірванням  мирової угоди у справах про банкрутство, з огляду на таке.

Вказаний висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/661/20 та належним чином врахований судами першої та апеляційної інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень у цій справі.

Таким чином, зазначена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України в зазначеній частині, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних рішення та постанови з цієї підстави.

23. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги. 

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених ст. 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 309 ГПК України в редакції Закону № 460-IX від 15.01.2020).

Згідно з ч. 2 ст. 309 ГПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. 

На підставі викладеного, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради та залишення рішення Господарського суду Тернопільської області від 06.04.2021 та постанови Західного апеляційного господарського суду від 28.07.2021 у справі № 17/Б-1197 (921/695/19) без змін. 

24.  Судові витрати

У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги та залишенні без змін рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 06.04.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.07.2021 у справі № 17/Б-1197 (921/695/19) залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                             В.Я. Погребняк

Судді                                                                                                          В.В. Білоус

                                                                                                                         К.М. Огороднік